Poema del Cid. 5 



den medfört icke mindre olägenheter för historien om Rodrigo Diaz de Bivar, som 

 derigenora i hög grad bemängts med fiktiva elementer. Buret genom seklerna, dels 

 i fabelfyllda krönikor dels i romanser af ett allyarligt historiskt tycke, nedkom hans 

 minne så poetiseradt, att äfven för den forskande lärdomen verklighet och dikt 

 lågo i den intimaste blandning. Så förblef det under 17:de och en stor del af 18:de 

 seklet. Uppslår man en så allvarlig bok som Moreris Grand dictionnaire historique 

 från 1716, finner man en framställning af el Cids lefnadsöden, hämtade förnämligast 

 från Marianas Historia de Espana , deri ej med ett ord omnämnes den hufvudsakligaste 

 tilldragelsen i hans lif, hans landsförvisning, men väl med mycken omständlighet 

 refereras romansernas fiktioner ur hans enskilda lefverne. När sedan det litterära 

 skarpsinnet vaknade, öfvergick man blott alltför lätt ifrån en godtrogenhet utan kritik 

 till en kritik utan tro : i stället för att man tillfirene uti alla berättelserna om el Cid 

 skådat idel historié, ville man nu uti dem igenkänna endast alstren af en poetise- 

 rande inbillningsgåfva. El Cid bief förklarad för en mytisk personlighet , som aldrig 

 existerat i verkligheten. Man medgaf honom ej ens så mycken realitet som måste, 

 tillmätas den grekiska sångens Achilles, eller den franska romanens Paladiner, eller 

 Arthur- sagans riddare. Han förvisades helt enkelt till den krets af gestalter, som, 

 sammanförd af mytiska åskådningar, i ovissa konturer aftecknar sig mot ett för- 

 historiskt morgondunkel, densamma krets föröfrigt, der Herakles, „der hörnene^ Sieg- 

 fried, och den finska sagans hjeltar hafva sina rum. 



Ett sådant skarpsinne, som felar målet af för mycken skärpa, representerar jesui- 

 ten Masdeu, som vid början af detta århundrade i sitt stora arbete Historia critica 

 de Espana*) till först begynte kritiken af källorna till el Cids historia, och med den 

 framgång, tillfölje af sitt lätta och förståndiga sätt att résonnera, att jemte urkun- 

 derna el Cid sjelf utmönstrades nr den historiska verklighetens område. Masdeu har 

 uti hrr AscHBACH och Rossew de St. Hilaire funnit tvenne, om ock försigtigare lär- 

 jungar, och hans åsigt är ■visserligen ännu icke öfvergifven. Dxjnham i sin historia 

 öfver Spanien betviflar nästan allt af hjeltens lefnadsöden, så när som sjelfva hans 

 tillvaro, och dertill säger den lärde annotatorn och öfversättaren af hans historia, 

 Alcalå-Galiano: „Frågan om el Cid existerat eller icke är alltän beroende; varande 

 densamma omöjlig att afgöra på ett sätt, som icke gåfve rum för något tvifvel, till- 

 följe af bristen på gällande auktoriteter" **). 



Detta förfarande är visserligen jemlikt med det, att jemte vattnet bortkasta 

 barnet. Äfven om pålitliga urkunder, som förtäljde hvem och hurudan el Cid var, 

 bevisligen icke funnes, är dermed ingalunda bevisadt att han icke existerat, ej hel- 

 ler alla bevisen för hans tillvaro vederlagda. Till sådant ändamål borde också ådaga- 

 läggas, att kastilianska folket under århundradet efter Alfons VI:s regering, när tra- 

 ditionen om el Cid först framträder, innehade en sådan ståndpunkt, att en rent my- 

 tisk personlighet hos detsamma kunnat uppstå och innan kort antaga utseende af 

 historisk verklighet. Ty det ena eller andra måste vara fallet: antingen äro. säg- 

 nerna om el Cid af ett rent mytiskt ursprung, så att hans gestalt sammanflutit ur en 



*) Madrid )783 lill 1804, t. XX 



**) Historia de Espana redaclada y anotada con arreglo a la que escsribio en Ingles el doctor Dinüiam 

 por D. A. Alcali-Galiano, Madrid 1844, t. Il pag. 323. 



