Poema del Cid. 55 



delse af ordnad institution, kan icke hafva varit kändt eller erkändt på den tid då 

 Poema del Cid författades. Huru mycket än af feodala sedvänjor och tänkesätt rö- 

 jes uti den vidsträckta familjemakt som länsherren utöfvar, uti vasallens underdåniga 

 bemötande emot denne, med knäfallande och handkyssuing, och om härtill äfven 

 kommer det aktningsfulla bemötandet emot qvinnan, böjelsen för ett ståtligt uppträ- 

 dande med präktiga hästar och sadelmunderingar, vimpelprydda lansar, ringrännande 

 o. s. v., så saknas dock ännu helt och hållet den chevalereska andan såväl som che- 

 valeriets bud och bruk *). 



Hos Gonzalo de Berceo förekommer deremot chevaleriet, såsom en allmänt be- 

 kant sak. Uti vida de San Millan (str. 412) heter det 



El rey don Ramiro un noble caballero 



och om möjligen ordet här kunde tuikas i dess äldre mening af adelig ryttare, 

 så gäller detta omöjligen om versen 



Priso bien la orden el novel caballero *'' ) 



ty här är fråga om Domenicus, vallherden, som inträdde i klostrets gemenskap, 

 hvarvid skalden rimligtvis icke kunde tänka sig honom som en adelig ryttare, men 

 deremot mycket väl kunde förlikna honom vid en riddersman, som aflade ordens- 

 löftena. Så benämner han ock den helige Millan „eZ santo caballero", andra ställen 

 att förtiga***). Men ett sådant tillfälligt begagnande bevisar huru mycket chevale- 

 riet på hans tid måtte hafva gripit omkring sig, då begreppet derom så lefde i den 

 isolerade klosterinnevånarens föreställningar. 



Men sådana förändringar i lefnadssätt, föreställningar och språk försiggå icke 

 inom en kort tiderymd. Det tidsförlopp, inom hvilket språket så väsendtligen hun- 

 nit utarbeta sina tendenser och ett kosmopolitiskt chevaleri göra sig allmänt gällande, 

 kan väl icke gerna anslås till mindre än ett halft sekel. Poema del Cid har sålunda 

 ofelbart det 12:te seklet att tacka för sin uppkomst. Såsom ett ytterligare stöd för 

 denna slutsats, vill jag sammanställa det med ännu ett språkmonument, som sjelft 

 afgjordt härstammar ifrån brytningen mellan detta och det efterföljande århundradet. 



Jag erinrade redan, att den grad af utveckling verskonsten hos Gonzalo de 

 Berceo företer, nödvändigtvis förutsätter en föregående öfning. Gonzalo må vara den 

 förste verskonstnär i Kastilien, hvars namn gått till efterverlden, men han måste dock 

 hafva haft sina föregångare. Man känner icke, hvilka alla volymer med versifierad 

 romanz St. Millans kloster kunde gömma i sin boksamling. Måhända skall i fram- 

 tiden af dessa föregångare en och annan dyka upp. En sådan framdrogs för någon 



*) uttrycket escuderos, gui son de la criazon, soid förekommer Ivenne gånger (v. 187 och 2930) och 

 betyder beväpnade huskarlar, vapensveuner, gemenligen vasallers söner i tjenst hos länsherren (jfr. 

 v. 2824 om Diego Teilez, som var Alvar Fanez man, och v. 745 om Mun o Gnstioz, som var Campeadorens 

 'criadO') kan jag icke anse ensamt nog att bestyrka tillvaron af ett utveckladt eller ordnadt riddareväsendc. 



"j Vida de Santo Domingo de Silos, str. 84. 



***) Vida de San Millan, str. 86. 



Allt sufriå grand guerra el Santo caballero 

 De fueries temporales é del mortal guerrero. 



