56 C. G. ESTLANDEE. 



tid sedan af den om medeltidslitteraturen så högt förtjente Francisque Michel, ur 

 samlingarne i dåvarande bibliothèque royale i Paris*). Detta poem, bekant 

 under namn af Cronica rimada, har gifvit professor Dozy tillfälle att nedskrifva ett af 

 den moderna kritikens briljantaste kapitel **). Inför hans öfvade blick upplöser 

 det sig i mindre partier, af hvilka åtminstone tvenne särskilja sig ur det hela. Ännu 

 kan man genom tiraderne följa assonansrimmet, som bibehållit sig oaktadt det be- 

 dröfliga prosaskick, hvari poemet uti handskrift återfanns, och derur det af utgifva- 

 ren återförhjelptes till versform. Oaktadt dess titel, som ej bör vilseleda till tanke 

 på en torr faktisk rimkrönika af det nordiska slaget, har jag icke upptagit den, då 

 fråga var om urkunderna till el Cids historia. Den är i hög grad fabulös och på in- 

 tet sätt historisk, den slutar midt i berättelsen om el Cids bragder i Frankrike, ef- 

 ter att hafva förtäljt om hans något kärfva beteende emot påfven i Rom. Sin be- 

 gynnelse tar den långt bort i tiden, men rör sig, i sitt nuvarande skick, i sjelfva 

 verket omkring el Cid som sin hjelte, dock icke kring hans sednare historiska lef- 

 nadslopp, utan bland de fabelaktiga ungdomsöden, hvilka traditionen, ej utan märk- 

 bara spår af utländskt inflytande, begynte utspinna redan under seklet närmast efter 

 hans död. Det är häri poemet väsendtligen särskiljer sig från Cronica rimada. Den 

 spanska national diktningen är till sitt lynne alldeles icke fabulös, och poemet, som 

 icke heller är det, representerar en genuin och ursprunglig ådra i densamma, medan 

 fabelkrönikan är ett oskickligt flickverk efter fransyskt mönster, inkommet i samfärd 

 med det kosmopolitiska cheval eriet. Ej under då, att Cronica rimada känner vapen- 

 dragaren till skilnad från chevalieren, samt baneret med devis eller vapen,***) 

 hvilka begrepp först mot slutet af 12:te århundradet synas hafva blifvit allmänt gängse 

 i Spanien. Det sades nyss, huru främmande de äro för Poema del Cid. 



I ålder stiger alltså poemet om el Cid äfven utöfver detta gamla diktverk f). 

 Det återstår nu att tillse, huruvida dess ålder ur poemet sjelft icke kan närmare 

 fixeras. Redan Sanchez blef af en sakkännare gjord uppmärksam på det ställe i 

 dikten (v. 3014), der vasallerne samla sig till cortes. Vid det diktaren nämner el 

 conde don Remond, tillägger han 



Aqueste fue padre del buen Emperador. 



Denne grefve Raimund af Burgund, AlfonsVLs måg, blef nemligen fader åtAlfonsVTI, 

 hvilken, som bekant, lät 1135 utropa sig till kejsare af Spanien. Före denna tid 

 kan dikten således icke vara affattad, och väl ligger uti uttryckssättet en lindrig 

 antydning att det icke heller kunnat inträffa under denne furstes lifstid,tt) men 

 väl på en tid då hans minne ännu var helt friskt i allas sinnen. 



*) Publicerades af Fr. Michel 1846 och reproducerades af F. Wolf uti Wiener Jahrb. d. Litteratur 

 b. 116, af A. Durau uti andra delen af hans Romancero general, samt delvis af Damas Hinard i hans 

 ofta citerade verk, appendice, äfvensom sluleligen i utdrag af Malö de Molina, El Cid Campeador.apendice. 



**) A. a. t. II pag. 90 o. ff. 



•'*) Jfr. Damas Hinard, a. a. appendice pag. LXXVIII, LXXIX. 



t) Delta är äfven F. Wolfs åsigt, se Studien etc. pag. 47 not. 



tt) Aled all skyldig aktning för den invändning, härvid göres af professor Wol f, och för den åsigl, 

 som härvid uttalas af professor Huber, kan jag icke annat än anse att Sanchez med skäl drar i tvif- 

 velsmål , huruvida poemförfattareD skulle användt epitetet 'bnen< till emperador, ifall kejsaren då ännu lef- 



