Poema del Cid. 63' 



de ifrågavarande uttrycken äro sådana som tillhöra den poetiska diktionen, antydes 

 härmed förhandenvaron af ett allmänt poetiskt språk, med färdiga fraser för vissa 

 återkommande uttryck och så afpassade, att de med lätthet falla sig i den trokeiska 

 metern. Men en jemförelse med Gonzalo de Berceos poemer, ehuru dessa röra sig 

 uti helt andra sfärer, ger anledning till samma iakttagelse *). Huru rik man än må 

 tänka sig å ena sidan den juglarpoesi, hvaraf Cronica rimada är en lemning, å andra 

 sidan klosterpoesin som föregått Gonzalo de Berceo , är dock klart att den gemen- 

 samma källa, hvarur det likartade poetiska uttrycksättet flutit åt båda hållen, är en 

 allmännare skaldeverksamhet och uppenbarligen ingen annan, än den ute bland fol- 

 ket löpande nationaldiktningen. Denna fortgick naturligtvis i den romanz pala- 

 din o, som användes man och man emellan, i fullkomlig obekantskap med det för- 

 gätna moderspråket, latinet. I denna folkliga form uppträder ock den spanska mund- 

 arten hos juglaren, hvilken, obekant liksom hans publik med den klassiska littera- 

 turen, icke kunde bepryda sitt tal med latinismer, medan man deremot, såsom redan 

 anmärktes, hos Gonzalo de Berceo finner rikliga spår af rent latinska ord, former 

 och hela uttryck, härflytande ur författarens förtrogenhet med klostrets latinska bok- 

 förråd. Förhandenvaron af sådana klassiska inflytelser på språket utgör således ett 

 temmeligen pålitligt tecken, hvarpå man kan särskilja den lärde klosterbrodren från 

 den olärde diktaren, äfven om deras meter är densanuna och det poetiska språket 

 hos dem gemensamt. Då nu uti Poema del Cid förekomma ett betydligt antal lati- 

 nismer, såväl rena, som alltför lindrigt romaniserade latinska ord och ordformer,**) 

 är detta ett skäl hvarföre jag anser författaren hafva varit en andelig man. Latinis- 

 merne hos Gonzalo äro visserligen flere och mera i ögonen fallande, men man måste 

 erinra sig att den krets af senjorer, han tilltalar, äro hans ^medvasaller i Gudi", 

 klosterpersonalen, hvilken kunde anses tillräckligt bevandrad i språket för att förstå 

 de latinska glosor, som hans religiösa och kyrkliga ämnen förde honom på tungan, 



Cr. Str. 893—899. Veriedes lidiar ä porfla e lan firme se dar, 

 Atanlos pendones obrados alzar é abaxar. 

 Mantos lamas quebradas por el primofe guebrar, 

 Alantos cavallos caer é non se levantnr, 

 Alanto cavaUo sin dueno por el campo andar. 



*) Exempel på sådana gemensamma uttryck af ett poetiskt språk hos Gonzalo de Berceo uch i 

 Poema del Cid äro: el bon canipeador (v. de S. Millan str. 123); — «no fardida lama; — sin falla; — mal 

 1. biten acorduao; — conw ä tal Sennor (V. de S. Dom. str. 134, Poem. v. 2103 och passim); — metudo 

 en eseriplo {V. rf. S. Millan str. 32, 1'oem. v. 832, 1268); — fincaron los ynoios (ofta); — seré vuestro 

 pagado; — otra dia mannana; — ome bien aguisado; — tu eres sabidor (vos sed sabidor, como sodes sabi- 

 dor); — el ome en ora buena nndo (V. de S. Millan str. 62). 



Ho em. v. 1039. Ellos partiendo estas grandes ganancias. 



Cr. Str. 62. Partieron las ganancias que eran miiy grandes. 

 Poem. V. 1318. Dexarevos las posadas, non las quiero contar. 



V. 1168. é facian las trasnochadas. 



V. de S. Mil. Str. 68. Decir non pudriemos todas sus trasnochadas, 



tiin todos los logares en qui tovo posadas. 

 ""•) Sådana latinisnier äro: thus. hasta (spjut), ullus, alaudare (i. st. f. alabar), prima, vigilia, qui, 

 sabana, pastor; — huebos (opus), homiliar (humiiiare), man (mane), sosannar (subsannare), ace (acies), 

 gradar (gradare, judicare); — cinxo (cinxit), yxieron (esierunl), glorißcaron (glorificarunt) o. s. v. 



