Poema del Cid. 69 



Wolf anmärkt fa. a. pag. 416), versradens sednare hälft den svaga sida, der det natio- 

 nella versmåttet gemenligen inbryter, sannolikt emedan diktaren der behöfde rimmet 

 och erhöll det ur nationaldiktningen färdigbildadt med den 8-stafviga versen. Men 

 dermed blef ock denna hemistik af trokeisk rytm samt en stafvelse för lång, hvari- 

 genom csesurens plats blef rubbad och alexandrinen, hvars förra hälft gemenligen be- 

 höll en jambisk rytm, helt och hållet störd. 



Men dessa störingar i metern förekomma sä öfverallt och oregelbundet, att de 

 omöjligen kunna anses beteckna de ingredierande nationalsångernas utsträckning. Ej 

 heller kan, såsom ofta blifvit anmärkt, ombytet af assonans härvid tj ena till ledning, 

 enär detta endast undantagsvis någongång (såsom mellan vers 1315 och 1316) sam- 

 manfaller med öfvergången från en del i berättelsen till en annan. Detta hindrar dock 

 icke att, ehuru visserligen de skilda sångbrotten icke hafva en sjelfständig hållning 

 i metriskt hänseende, man ännu på de oförberedda öfvergångarne kan här och der 

 skönja fogarae under bearbetarens oöfvade händer. Så röjer sig mellan v. 288 och 

 v. 289 skarfven af tvenne sångbrott, mellan v. 1230 och v. 1231 en annan, och andra 

 åter mellan verserna 1460 och 1461, 1626 och 1627, 1887 och 1888, 2377 och 2378, 

 2833 och 2836, 3010 och 3011, 3535 och 3537. Förnämligast måste dock vissheten 

 om, att sådana sångbrott ur nationaldiktningen ingått i poemet, vinnas ur en noggrann 

 kännedom af de spanska romansernas karakter. Och den, som med uppmärksamhet 

 genomgått en eller annan romans-samling, skall lätteligen uti poemets mest framstående 

 skildringar igenkänna romansens egendomliga sätt att fatta och framställa. Om man 

 således ur det hela afsöndrar episoderna om hjeltens uttåg från Bnrgos, affären med 

 judarne Eachel och Vidas, eröfringen af Casteion och af Alcocer, segern öfver grefve 

 Berengar, öfver valencianarne, öfver Jussuf första dagen och Jussuf andra dagen, 

 öfver Bucar, Alvar Fanez' första och Alvar Fanez, andra beskickning till Kastilien, 

 Alvar Fanez' och damernas färd till Valencia, episoden om biskop Hieronymus, om 

 moren Abengalvon, damernas emottagande i Valencia, huru el Cid för dem upp i 

 Alcazaren och visar dem Jussufs läger, sammankomsten mellan el Cid och konungen, 

 bröllopet, händelsen med lejonet, el Cids tal efter segern öfver Bucar, infanternes af 

 Carrion rådslag, huru de begära att få hemföra sina gemåler, deras stämpling emot 

 Abengalvon, nidingsdådet i Robredo de Corpes, huru Alfons sammankallar sina certes 

 i Toledo, huru el Cid der uppträder, utmaningen och sluteligen enviget, — så äro 

 dessa episoder till ton och framställningssätt så lika romanser, att man gerna i dem 

 kan anse sig hafva prof af Kastiliens gamla nationalsånger. Sådan var helt säkert 

 den lifliga och omedelbara framställningen, det sinligt målande sättet, det objektiva 

 historiska lynnet, det knappa energiska språket hos dessa sånger, af hvilka vi således 

 ännu anse oss i poemet ega några varianter. 



Om man nu, förvissad härom, vill söka sig en insigt uti det sätt, hvarpå poem- 

 författaren ur det tillgängliga sångförrådet uttog dessa episoder, ar man visserligen 

 för det mesta hänvisad till allmänna resonnemanger och sannolikheter. Emedlertid ges 

 dock en utväg, att i detta hänseende erhålla någon yttre bevisning. De spanska krö- 



friheter, genom hvilka del icke Wehre synoerligen svårt att, med Sanchez, ati hans verser läsa idel heia.- 

 melrer. 



