70 C. G. ESTLANDEE. 



nikorna hafva, såsom ofVanföre nämndes, för vissa perioder af hjeltenslifotvifv^elaktigt 

 följt Poema del Cid. Men jemte det de återgifva poemets traditioner, dem de syn- 

 barligen påbättra med egna förklaringar och detalj tillägg, använda de ställvis andra 

 varianter ur nationaldiktningen. En jemförelse mellan motsvarande ställen i poemet 

 och i krönikorna måste således kunna leda till något resultat. Dervid ser man stundom, 

 huru till den enklare berättelse, som poemet följer, i krönikan kommer en tillsats, 

 hvilken uppenbarligen tillhört nationalsången, men af poemförfattaren uteslutits. Så 

 är fallet med den äkta romans-berättelsen, der el Cid för sina damer upp till Alcaza- 

 ren och visar dem konung Bucars tält (v. 1652-1678). Härtill lägger den nationalsång, 

 krönikan följt, det lyckliga draget att el Cid ber en af sina kämpar, Alvar Salvado- 

 res, göra ett utfall emot de otrogne „på det damerna må se huru de betjena dem;" 

 hvilket utfall, derunder Alvar Salvadores i sin ifver föres för långt och blir fången, 

 ger anledning till en skild berättelse, som i poemet helt enkelt motsvaras af episoden 

 om första dagens seger öfver Jussuf ; här namnes denna fångenskap blott i förbigående 

 och utan utveckling. An mera genomgående är den af kortning och utmönstring poem- 

 författaren tillåter sig, då han beröfvar infanterna af Carrion deras frände och onda genius 

 Suero Gonzalez, hvilken i krönikans tradition under vistelsen i Valencia spelar en så 

 vigtig roll såsom rådgifvare till det infama dådet (Chron. del Cid, Cap. CCXXXI). Denna 

 personage utelemnar poemförfattaren, icke af obekantskap med de sånger deri han be- 

 handlades, men af ett slags glömska, ty han nämner honom vid infanternes ankomst till 

 Valencia uti ett par inströdda verser, hvilka sedan i det följande icke få sin fortsättning*). 



En annan gång har krönikan anlitat blott en enda sång, der poemet anlitat flere, 

 såsom t. ex. för berättelserna om damernas färd till Valencia och deras emottagande 

 derstädes, hvarvid poemet användt åtminstone fyra skilda cantarer (I v. 1461-1519, 

 n v. 1520-1567, m v. 1568-1610, IV v. 1611-1626), medan krönikan anlitar blott en 

 enda sång, som hade uppstått jemnsides med de fyra. 



Motsatt denna så naturliga tendens hos nationaldiktningen, enligt hvilken flere 

 kortare skildringar sammanflöto till en, är en annan tendens, enligt hvilken. någon 

 mindre detalj ur en färdig cantar uttogs och gjordes till föremål för en ny. Vill man 

 förvissa sig, att äfven detta förhållande egde rum mellan sångerna i Poema del Cid och 

 det öfriga förrådet, må man söka bland romanserna. Af alla de hundrade romanser, 

 som röra el Cids historia, finnas endast par tre med någon ursprunglig traditionell 

 prägel, hvilka tillhöra poemets omkrets. Tvenne af dem, Hélo, Hélo, por d6 

 vierte och Encontrddose ha el huen Cid (n:ris 858 och 859 i Romancero General) 

 behandla, hvar på sitt sätt och den sednare i temmelig öfverensstämmelse med poemet, 

 den underordnade detaljen, huru el Cid förföljer konung Bucar och vinner svärdet 

 Tizon (v. 2418-2436). Den tredje åter, den nämnda romansen Tres cortes armara el 



•) V. 2182 och 2183. Evay Asur Gomalez que era Bulidor, 



Que es largo de lengua, mas en lo al non es tan pro. 

 Jag vågar anse denna förklaring riktigare, än hr Damard Hinards, enligt hvilken dessa verser skulle vara 

 förflyttade till orätt ställe ifrån deras rätta sammanhang, före v. 3388. Att Asur Gonzalez i nationaldikt- 

 ningen spelat en sådan roll vid sidan af infanterne, bestyrkes äfven deraf, att han är den af infanternes 

 parti, som jemle dem består enviget emot el Cids kämpar. Att just han härtill utköras, blir nu i poemet 

 omotiveradt, då sångerna om hans beteende i Valencia utmönstrats. 



