Poema del Cid. 71 



Eey, är ett brott ur den vidlyftiga berättelsen om cortes i Toledo, skildrande el Cids 

 första ankomst och början af rättstvisten mellan honom och infanterne (poemet v. 3024- 

 3026, v. 3096-3110, v. 3140-3143, v. 3157-3161). Äfven dessa, till romanser utvecklade 

 nationalsånger, gifva ett begrepp om arten af de nationaldikter, utaf hvilka Poema 

 del Cid är sammansatt. 



Erkännes riktigheten af det of^ananförda, är visserligen Poema del Cid att vä- 

 sendtligen anses som ett alster af den kastilianska nationaldiktningen. Äfven de små 

 detaljer, hvilka dels äro inflätade i sångbrotten, dels tjena att sammanbinda dessa, 

 men hvilka icke äro betydande nog att anses som fullständiga sånger, äro ofelbart 

 sådana små notiser och obundna sägner, dem den femtioåriga traditionen förde med 

 sig och poemförfattaren derur kunde uppsamla. 



Men, om riktigheten af det ofvananförda erkännes, så är Poema del Cid något 

 mer än en blott sammanställning, mer eller mindre mekaniskt utförd, af mer eller 

 mindre obundna sägner, mer eller mindre färdiga sångbrott. Redan den metriska 

 ombildningen förutsätter, att han i sin fantasi åtminstone ytligt upplöst sitt material, 

 och orsaken, hvarföre han det gjorde, antyder afsigten att åstadkomma en längre 

 berättande dikt. Han har verkställt de nämnda förkortningarna, uteslutningarna, om- 

 ställningarna efter en viss plan, den han genomför på ett konseqvent, stundom fint 

 sätt, som ger den gamle diktaren de rättmätigaste anspråk på beundran. Tillvaron 

 af en sådan plan utgör hufvudsakliga spåret af den fantasins kraft, som utmärker en 

 individuel skaldeverksamhet framför den instinktmässigt arbetande nationaldiktningen. 

 Utan denna plan vore sångerna ännu blott fristående varianter, löst ihop förda 

 omkring en och samma bjeltes lefnadsbana; genom densamma bringar skalden uti 

 sägnernas förspridda mångfalld en verkeligen episk enhet. 



Innan jag går att närmare utpeka denna plan, måste jag fästa uppmärksamhe- 

 ten vid en omständighet, hvilken förmått mig till en vigtig förändring i diktens orga- 

 nisation. Jag har nemligen ansett mig böra indela poemet, icke i tvenne, utan i 

 trenne cantarer. Mina skäl hafva varit följande. Såsom ofvanföre framställdes, har 

 Poema del Cid blifvit skrifvet i den bestämda afsigten, att föreläsas inför en åhörare- 

 krets. Då hvarken denna, hvars vana vid intellektuella sysselsättningar icke var stor, 

 ej heller föredragaren fick tröttas genom ett oaf brutet föredrag, fördelades en längre 

 dikt i partier, vid hvilkas slut man hvilade sig från läsningen. Att en sådan paus 

 infbll, tillkännagafs af författaren med några slutverser, deri nedkallades, på ett för 

 hela medeltidsdiktningen stereotypt sätt. Guds välsignelse öfver hjelten i sången, öf- 

 ver åhörarne och öfver sångaren sjelf. Författaren röjer derföre sin förtrogenhet med 

 denna nueva maestria från norra sidan Pyrenéerna, då han alldeles i dess stil v. 

 2284—2287 säger: 



Plega à Sanda Maria é al Padre Santo, 



Ques' page (Tes' casamiento mio Cid 6 el que lo ovo en algö. 



Las copias desta cantar aquis' van acabando; 



El Criador vos valla con todos los sos Sanctos. 



det är: 



Gif heliga Maria och du, helge Fader, 



Att det giftermål må fromma väl min Cid och enhvar honom ärar. 



