72 C. G. ESTLANDEE. 



Här nalkas denna säng ett slut på sina strofer: 

 Må Skaparen stå er bi med alla sina Helgon I 



Med den derpå följande versen begynner han alltså en ny del eller cantar, hvilken 

 sträcker sig oafbrutet till poemets slut. Tar man i betraktande, att efter v. 2347 infal- 

 ler den andra luckan i manuskriptet, hvilken kan uppskattas till ungefär 50 verser, 

 utgöres sålunda detta slutparti af i det närmaste 1500 verser. Det faller då genast 

 i ögonen, att det förra partiet, i jemförelse med detta sednare, är alltför långt. 

 Lägges dertill ännu omkring 400 verser, hvartill man uppskattat det som brifeter i 

 poemets början, blir disproportionen än större. Redan denna omständighet gör att 

 man tillser, huruvida icke uti den alltför långa förra delen förefunnits någon paus, 

 som kanhända genom en vårdslös kopist blifvit utplånad, och i sjelfva verket åter- 

 finnes ännu spåret af en sådan. I slutet af episoden om segern öfver grefve Beren- 

 gar varsnar man en vers (1093) alldeles obehörigt inflickad, som lyder 



Âquis' 'conpieza la gesta de mio Cid el de Bivar, 

 det är: 



Här börjar nu berättelsen om min Cid , han ifrån Bivar. 



Uppenbarligen måste denna strövers byta plats med den följande, och blir då lem- 

 ningen efter en alldeles öflig ingress till en ny cantar, som nu är sammanlupen med 

 den första blott tillfölje af en nyck hos afskrifvaren *). Per abboten skulle säkert 

 kunnat för efterverlden bikta långt större klostertypografiska försyndelser emot skal- 

 ders verk, som genomgått hans händer. 



Härmed sönderfaller poemet i trenne delar, hvilka man med författaren lämpli- 

 gast benämner cantarer. Af dessa äro den första och den sista lika långa, eller 1500 

 verser, den mellersta 300 verser kortare. Hvar och en motsvarar ett af hufvudmo- 

 menterna i poemets plan, hvarigenom sålunda den yttre och inre organisationen be- 

 finnas i fullkomlig samklang. 



Emedan poemets början saknas, öppnas det nu tvert uti det ögonblick, då hjel- 

 ten landsförvist tar afsked af sitt hem. Hvad som föregått kan endast delvis anas. 

 Af författarens omtänksamma skaplynne kan man sluta att åtskilliga sednare anspel- 

 ningar, hvilka eljest skulle sakna nödig grund, här haft sin förklaring. Af verserna 

 3299 — 3301, der el Cid hånande påminner grefve Garcia Ordoîiez om nederlaget vid 

 Cabra, jemförde med verserna 107 — 112, der Martin Antolinez anspelar på förtalet, 

 att hjelten försnillat en del af skatten den han i Sevilla uppbar, får man grundad 

 anledning till det antagandet, att poemets början innehållit berättelsen om denna 

 tilldragelse, hvilken framhållits såsom upphofvet till grefve Garcias och de andre 

 afundsmännens hat emot hjelten. Om derjemte några andra motiver till konung Al- 

 fons vrede andragits, kan icke med samma visshet utrönas. De spanska krönikorna, 

 hvilka naturligtvis haft tillgång till poemets förkomna början, förtälja de föregående 



*) Hr Damas Hioard förklarar tillvaron af denna vers balfl skämtsamt sålunda, att en okunnig 

 afskrifvare försökt sin penna med alt nedskrlfva poemels första vers. För min åsigt synes äfven den om- 

 ständigheten tala, att krönikorna här, med första cantarens slut, upphöra att följa poemet, hvilket de dit- 

 tills oafbrutet anlitat. 



