Poemet om el Cid. 



Cantar I. 



Så häftigt gråtande med sina ögon. 



Han vände liufvudet och blickade tillbaka. 



Han såg de öppna portar och dön-ar utan riglar, 



Och sparrarne, på pelsverk och på mantlar tömda 



5. Och utan både falk och nybefjädrad hök. 



Han suckade, min Cid, ty stort var hans bekymmer, 

 Han talade, min Cid, så afmätt och så väl: 

 „Jag tackar, Herre Fader, dig, som i höjden är; 

 „Det hafva de mig åhvälft, de onde fiender." 



10. Här erna de nu rida, här lösa de på tygeln. 

 Vid färden ifrån Bivar godt fågeltecken ter sig. 

 Men när de dra i Burgos in, ett olycksbådande. 

 Min Cid han höjde axlarne och lyftade sitt hufvud: 

 „Budbärarns lön! Alvai' Fanez, ty biltoge vi äre" 



v. 11 — 12. A la exida de Vivar ovieron la cornela diestra, 



E eiitrando å Burgos ovieronla siniestra. 

 Denna skaldens naiva uppgift, jemförd med v. 867 och 2624, icke blott rättfärdigar gref- 

 vens af Barcelona beskyllning att hjelten lefde efter järtecken (se ofvanföre pag. 41) utan inty- 

 gar, eftersom diktaren finner denna hedniska plägsed helt naturlig, huru allmänt deu ännu pä 

 hans tid ingick i de spanska sederna, uttrycket con la vueslra auce (v. 2376) får således ta- 

 gas mera efter ordet och mindre bildligt, än det motsvarande moderna „under edra auapicier". 



v. 14. Albrizia, Alvar Fanez, ca echados soi?ios de tiei-ra. 

 Märkvärdigtvis synes Sanchez icke känna betydelsen af alhrizia. Den något samman- 

 dragna meningen i hjeltens ord är ungefärligen denna: Gif akt pä järtecknen , Alvar Fanez, 

 och se hur de båda oss lycka uti vår landsflykt, om ock någon motgång. Detta sednare kunde 

 då anses afse emottagandet i Burgos. — Alvar Fauez är en gestalt, som framträdt några 

 gånger i Historien om el Cid. Han har undertecknat dokumenter på Alfons VI:8 tid, och 

 synes, enligt Qitab-al-Ictifa (Dozy, a. a. t. II append. pag. XXIX) hafva angripit ara- 

 berne i Murcien år 1091, samtidigt som Rodrigo Diaz brandskattade norrut, måhända i sam- 

 råd med denne. Vid belägringen af Valencia beskylles särskildt morerne i hans trupp för 

 de vildaste grymheter. Han dog år 1114, enligt urkunder anförda af D. H. 



