82 C. G. ESTLANDEE. 



Försåg med bröd och vin min Cid och allt hans folk. 



Han köpte icke det, ty han det med sig förde, 



Och väl han har försörjt dem med alla slag af vägkost. 



Väl plägar sig min Cid campeadoren jemte alle, som gå uti hans 



tjenst. 

 70. Martin Antolinez talte, lyssnen hvad han sade; 



„Visst, Campeador, i lycklig stund j föddens. 



„Vi late denna natt förgå, i gryningen vi färdas; 



„Ty jag skaU bli beskylld, att hafva er betjenat, 



„Och bli ett mål också för konung Alfons vrede. 

 75. „Men om med lif och helsa jag jemte eder undflyr, 



„Skall, snart eller sent, visst kungen önska mig till vän. 



„Om ej, så skattar jag allt, det jag lemnar, ej ett fikon värdt". 



Till svar min Cid, han som i lycklig stund knöt om sig svärdet: 



„Martin Antolinez, du är en hurtig lans; 

 80. „Derest jag lefver, skall din sold fördubblas. 



„Jag utlagt allt mitt guld och allt mitt silfver; 



„J sen det väl, att ingen skatt jag för. 



„Och dock behof jag har för allt mitt krigsmanskap. 



„Godvilligt ges mig intet, med ondo skall det ske. 

 85. „Med er i samråd vill jag två kistor rusta till; 



„Med sand vi fylle dem, att de må väga mycket, 



„Bekläda dem med skinn och spika till dem noga; 



„Gyllenläder vare det och spikarne förgyllda. 



„J ofördröjligt sedan till Rachel och Vidas gån: 

 90. „Till Burgos kommen man förmente mig köpslaga, och på mig är kun- 

 gen vred; 



„Jag kan ej föra med min skatt, den väger alltför mycket; 



„Jag vill förpanta den till något skäligt pris; 



„De hämte den om natten, att ej kristne må det se. 



„Blott Skaparen må se det med alla sina Helgon. 

 95. „Jag kan ej annorlunda, motvilligt jag det gör. 

 Martin Antolinez han dröjde ej dermed. 



Han gjorde straxt förfrågan om Rachel och Vidas; 



v. 90 — 91 äro att förstås såsom de bevekelsegrunder , hvilka Martin Antolinez bör 

 andraga hos judarne. 



v. 97 anser D. H. med skäl vara i tankarne nedskrifven af kopisten. 



