84 C. 6. Estlander. 



„Och på en ort dem läggom, der de ej röjda bli. 



„Men säg oss, med hur mycket kan el Cid bli tillfredsställd , 

 130. „Och nämn hvad vinning han på detta år oss ger?" 



Genmälte Martin Antolinez, alltsom en skicklig man: 



„Min Cid åstundar det, som skäligt vara kan. 



„Han föga af er äskar, på det hans skatt må blifva fredad. 



„Nödställde männer samlas från alla håll tiU honom; 

 135. „Sexhundra mark är hans behof". 



Rachel och Vidas sade sig gerna gifva dem. 



„ J sen att natt ren bryter in, det brådskar för min Cid ; 



„Af nöden är för oss, att markerna j gen oss". 



Invände Rachel och Vidas: „Så göres ej ett köp, 

 140. „Men så, att först man tager och sedermera gifver" 



Genmälte Martin Antolinez: „Jag dermed är tillfreds. 



„Vi vandre, alla tre, till berömde Campeadoren , 



„Och eder hjelpe vi, såsom rätt och billigt är, 



„Att föra kistorna samt i er vård dem lägga, 

 145. „Så kristne eller morer derom intet spörja". 



Tül svar Rachel och Vidas: „Tillfreds vi dermed äre. 



„När kistorna vi hämtat, j sexhundra marker fån". 

 Martin Antolinez till häst sig genast satte 



Med Rachel och Vidas, förnöjdt och redoboget. 

 150. Han far ej utmed bron, men öfver floden färdas. 



Att uti Burgos ingen menniska det spörje. 



Nu sen dem der i tältet hos berömde Campeadoren. 



Alltsom de trädde in, de kysste händerna på honom. 



Han log, min Cid, tilltalande dem så: 

 155. „Nåväl, don Rachel och Vidas, hafven j mig glömt! 



„Nu drar jag ut af landet, ty kungen är mig gramse. 



„Det tycks mig, att j lären af mitt bekomma något. 



„För nöd j aren tryggade i edert hela lif". 



v. 142. Vamos todos tres al Campeador contado. 

 Sauenez har Arnos lodos Ired etc. Detta förslag af D. H. kuude i alla afseenden an- 

 ses väl lyckadt, om blott poemförfattaren pä något annat ställe begagnadt vamos (ind.) i 

 stället vaijmos (konj.). Deremot ger Sanchez' text icke den mening, som det följande fordrar. 



v. 155. Att efter dessa tvenue personnamn verbet stundom (v. 136) står i singularis, 

 antyder att författaren betraktar dem som betecknande en firma. Då Campeadoren emot 

 alla reglor der framför använder ett don, sker det blott för att smickra. (D. H.). 



