88 C. G. ESTLANDEE. 



Inför Campeadoren donna Ximena böjde sina båda knän, 

 265. Ur ögonen runno tårar^, hon vill hans händer kyssa: 



„Er ynnest, Campeador, som blef i lycklig timme boren! 



„J skylien lede lismare, att ut af landet man er jagar. 



„Er ynnest, än engåug, Cid, med det sköna skägget; 

 („Se, här jag inför er med edra döttrar står, 

 I „De äro unga än och deras dagar få, 

 270. „Och med mig dessa damer, af hvilka jag betjenas. 



„Jag ser, att j på aflard aren stadd, 



„Och att vi skole skiljas åt för lifvet; 



„Så skänken nu oss tröst för helga Marias kärlek!" 

 Han lade sina händer på det sköna skägget: 

 275. Sen tog han sina döttrar upp på armarne 



Och tryckte dem tiU hjertat, ty han höll dem mycket kära, 



Gret med ögonen och suckade med kraftigt sinne. 



„Ja, donna Ximena, min förträffeliga hustru, 



„Så mycket som min egen själ jag håller eder kär. 

 280. „Nu sen j det, att vi för lifvet måste skiljas; 



„Jag måste gå och j, qvarlemnad, stanna här. 



„Må det behaga Gud och heliga Maria, 



„Att än med dessa händer mina döttrar jag förmäler, 



„Att framgång han beskär och några dagars lifslängd, 

 285. „Så skall du visst, värderade gemål, af mig omhuldas väl". 



Stort middagsmål man reder åt den gode Campeadoren; 



Med dån San Peros klockor ringa. 



Uti Castilien, man går härolderna att höra. 



Hur sig från landet nu beger min Cid campeadoren; 

 290. En del hemmen öfvergåfvo, en annan länderier; 



På denna dag inviå Arlanzons bro 



v. 268. Merced ya, Cid, barba tan complida. 

 uttrycket barla complida vexlar med barba velida och barba honrada såsom epitet till 

 el Cid, hvilken, enligt v. 1249 och 1250, synes hafva gjort ett löfte, att aldrig sax 

 skulle beröra det eller ett strå derpâ krökas, till ett tecken på hans orubbliga tillgifvenhet 

 för konung Alfons. Också verkar hans rika skägg, det han med stolthet utbreder, en syn- 

 nerlig beundran hos de församlade cortes i Toledo. Man är nästan böjd, att med D. H. anse 

 de mänga märkeliga ställen i Poema del Cid, sammanställda med liknande i de franska ro- 

 manerna, vittna om en slags kult, som i medeltiden egnades det för mannen utmärkande 

 skägget. 



