96 C. G. ESTLANDEE. 



515. Han eftersinnade, min Cid, den uti lycklig timme bome. 



Att ju kung Alfons trupper kunde samlas, 



Och denne med sitt hela följe söka hans förderf. 



Han bjöd all denna rikedom fördelas 



Samt enhvar få sin anpart enligt räkning. 

 520. Hans riddersmän tillstädeskomma dit. 



Enhvar af dem tillfaller hundra silfvermaik. 



Fotknektame en hal^art få, förutan prut. 



Den hela femtedelen blef min Cids. 



Här kunna de den ej föryttra eller skänka bort. 

 52S. Han vill de fångne män och qvinnor ej bland sina trupper håUa, 



Hos dem uti Casteion han förfrågte sig, han sände bud till Fita 



och Guadalaxara, 



Till hvilket pris den femtedelen kunde blifva såld: 



Betydlig vinst på detta köp de månde göra sig. 



Tretusen süfvermarker mente moreme. 

 530. Med detta anbud var min Cid belåten. 



På tredje dagen blefvo de frambragta, utan prut. 

 Min Cid med hela sitt härfölje tänkte, 



Att ej i denna borg man borde dröja mer, 



Att den väl vore hållbar, men lede brist på vatten. 

 535. Han dröjde der i ro, ty räkningen görs upp. 



„Kung Alfons kan med allt sitt följe söka oss; 



v. 519. Sos quinnoneros que gelos diesen por carta. 



Detta praktiska drag, hvarmed så många liknande uti poemet förekomma (jfr v. 535, v. 1264 

 o. fF. v. 1790 — 1791), är likaså karakteriserande för det spanska lifvet, som för dess dikt; 

 det är häri dess realistiska, nästan affärsmässiga lynne uttalar sig. Att låta hjeltame räkna 

 sitt byte och noggrannt uppskrifva allt, är diktarens första omsorg efter en vunnen seger. 

 Vid ordet quinoneros anmärker D. H. med skäl, att ändeisen ero tyckes antyda tillvaron af 

 ett slags personer inom truppen, hvilkas uppdrag var att utskifta delame. Han blir dock 

 vid att med Sanchez återge quinoneros som quinones. 



v. 528. Nemligen moreme, hvilka kunde göra sig en god vinst med att köpa fångame 

 för tretusen mark. 



v. 535. Moros' en paz, ca escripta es la carta. 



D. H. tolkar stället så, att el Cid icke ville angripa morerne medan han låg i handel med 

 dem. Närmare synes mig vara, att hänföra escripta es la carta till den öfliga seden inom 

 hans trupp, att all vinst, så ock den ifrågavarande köpesumman, fördelas mellan männerne 

 enligt skrifven räkning. 



v. 536 och hälften af 537 är att anses som en monolog, deri Campeadoren öfverlägger 

 med sig sjelf, innan han vänder sig till sina soldater. 



