Poema del Cid. 101 



Till dessa tvenne konungar, som heta Fariz och Galve. 

 De gå att i Alcocer den gode min Cid belägga. 



De fösta tältena och utse lägerställen. 

 665. De växa, dessa trupper, ty folken äro många. 



Skyldtvakterne, som sättas af morerne, om dagen 



Och natten vandra ständigt höljda uti vapen. 



Mångtalige de äro, skyldtvakterne, och stor är sjelfva hären. 



Ren stänga de från vattnet dem, som äro med min Cid. 

 670. Min Cids krigsföljen vilja till drabbning draga ut. 



Han, som i god stund föddes, förbjöd det stadeligen. 



Så höllos de kringskansade i fulla trenne veckor. 

 "Vid trenne veckors ända, [då] den Qerde emar börja. 



Han tog sig för att rådslå, min Cid, med sina män: 

 675. „Från vatten de oss afstängt och brödet skall ta slut; 



„Att nattetid vi utgå, dfet skgla de ej tillstädja; 



„För stor är deras härsmakt, att gå, till strids med dem; 



„Så sägen, riddersmän, hur syns er bäst att handla?" 

 Först talade Minaya, en utmärkt riddersmän: 

 680. „Hitkomne äre vi från KastiHen, det ädla; 



„Utan strid med morerne de ge oss intet bröd. 



„Vi äre ju sexhundrade, måhända några fler. 



„I Skaparens namn, så må det ske och icke annorlunda; 



„Vi mage gå att slå dem på denna morgondag". 

 685. Genmäl te Campeadoren: „J talat mig i lag. 



„J hedrat er Minaya, och än j skolen göra det". 



AUa morer och morinnor bjöd han drifvas ut. 



Att ingen månde vetskap få om detta deras rådslag. 



Den dagen och den natten de erna sig bereda. 

 690. Nästa dag på morgonen begynner solen uppgå. 



Beväpnad är min Cid med alla dem, han för. 



Han talade, min Cid, som jag er vill förtälja: 



„Vi rycke alla ut, ej staune någon qvar, 



„Förutom tvenne knektar, som håUa vakt vid porten. 

 695. „Om vi på fältet falle, i borgen man oss jorde; 



v. 663. Al bueno de mio Cid en Alcocer le van cercar. 

 Jfr v. 1434 el bueno de Minaya och v. 681 non nos daran del pån. På hvardera sättet 

 användt är detta de att anses som fransysk inflytelse, och i förra fallet som en blott me- 

 ningslös härmning. Jag har dock i öfversättningen sökt antyda densamma. 



