112 C. G. ESTLANDEB. 



„Då jag- i strid besegrats af så illa byxbeklädde". 

 Lyssnen hvad han sade, min Cid Ruy Diaz: 



„Ät, grefve, detta bröd och drick af detta vin. 



„Om, som jag säger, sker, j slippen fångenskapen; 

 1033. „Om ej, j återskåden aldrig i Ufvet kristenheten". 



Sade gref don Raimund: „Ät, don Rodrigo, gläd dig, 



„Att så jag ger mig döden, ty äta vill jag icke". 



Han intill tredje dagen förbidar obeveklig. 



Så länge de fördela de stora segerbyten, 

 1040. De kunna ej förmå honom äta ens en munnsbit. 



(Talade min Cid: „Förtär dock, grefve, något; 



(„Ty om j intet äten, j sen de kristne aldrig, 



„Och om j äten nog, att ställa mig tillfreds, 



„Åt er och tvenne ädlingar jag kroppen gifver fri och skänker frihet 



åter". 



När grefven detta hör, han börjar redan glädjas. 

 1045. „Om j det gören, Cid, såsom j hafven sagt, 



„Jag skall förundrad bli, så länge som jag lefver". 



— „Välan, så ät då, grefve, och när j er bespisat, 



„Åt er och tvenne till jag skänker frihet åter. 



„Men af allt det, j mist och jag i lägret vann, 

 1050. „Jag, veten, återger ej en lumpen penning ens. 



„Men allt det, som j mist, jag återger ej det; 



„Ty jag det nödigt har för mig och desse mine män, 



„Som, eländige, mig följa; jag återger det ej. 



„Så, tagande af er och af andre, vi måste oss tül godo se; 

 1055. „Det lifvet lefv^e vi, sålänge helge Fadren täckes; 



„Alltsom en landsförvist, ett mål för kungens vrede". 

 Grefven glad begär för sina händer vatten; 



Man ger det honom straxt och ställer det för honom. 



Samt med de riddersmäu, el Cid åt honom gett, 

 1060. Till bords sig grefven sätter. Gud, hur af hjertat gerna! 



Han, som i lycklig stund blef född, tar ofvanföre plats: 



„Om ej j äten nog, att ställa mig tillfreds, 



„Vi dröja begge här och skiljas aldrig åt". 



Genmälte grefven då: „Med vilje och med lust". 

 1065. Med dessa båda riddersmän han börjar genast spisa. 



Förnöjd han är, min Cid, som sitter vaktande, 



