Poema del Cid. 117 



Hos Monte-Claros konung de stodo högt i gunst; 



Han gaf dem intet råd och kom dem ej till hjelp. 

 Min Cid fick detta veta, han gläds af hjertans grund. 



Han tågar från Murviedro en natt i nattlig marsch; 

 1195. För hjelten dagen bräckes uti Mon'Reals byggd. 



Han bjuder hävold hasta till Aragonien och Navarra, 



Han tiU Kastihens länder skickar sina bud: 



„Enhvar, som trött vid armod, till välstånd komma vill, 



„Må skynda till min Cid, hvars åtrå är att rida. 

 1200. „Belägga vill han Valencia, för att åt kristne gifvas. 



„Hvem helst som vill gå med, Valencia att omge, 



„(FrivilKgt alla komme, ingen nödd och tvungen) 



„I dagar tre jag honom vid Celfas dike bidar." 



Så talade mm Cid, den uti lycklig timme borne, 

 1205. Och vände till Murviedro om, ty denna stad han vunnit. 

 Härolder hasta, veten, åt alla håU och kanter. 



Åt åtrån efter byte han egnar ingen tid. 



Från goda kristenheten der samlas mycket folk. 



Han växer till i styrka, min Cid, han ifrån Bivar. 

 1210. När de förenta hopar han såg, min Cid, han gladdes. 



Min Cid, don Rodrigo, han vill ej dermed dröja, 



Han tågar mot Valencia, att öfver staden falla. 



Han honom väl kringskansar, min Cid, förutan list; 



Förmente dem att utgå, förmente dem att ingå. 

 1215. Högtljudande gå tidender åt alla håll om honom, 



Och veten, att fler kommo, än hjelten rådde med. 



Åt staden ger han anstånd, om hjelp de kunna få. 



Han låg framför den, veten, fullt nio månader. 



När tionde är inne, de måtte ge sig då. 

 1220. Stor är den gamman, som igenom nejden går. 



När som min Cid drar in uti Valencia och drar i staden in, 



Den der till fots har tågat, till riddersman sig gör. 



Hvem kunde er förtälja om guldet allt och silfret? 



Rike voro alle, så månge som der äro. 

 1225. Min Cid don Rodrigo lät taga femtedelen; 



I prägladt gods tretusende marker äro hans. 



Hvem mäktade väl tälja de andra håfvor alla? 



Förnöjd vai- Campeadoren med alla dem, han för, 



