Poema del Cid. 131 



165«. „Se, hur man lefver här i dessa främmand'länder; 



„Hur brödet vinnes, skola de med sina ögon se tillfyllest". 

 Han lät gemål och döttrar bestiga Alcazaren. 



De lyfte sina ögon och feågo tälten spända: 



„Hvad är det, Cid, så månde er Skaparen beskärma!" 

 1655. — „Nu ärade gemål, var från bekymmer fri; 



„Det rikedomar är, som växa upp åt oss, fönindransvärda, stora; 



„Åt eder, nyss anlända, man vill en gåfva bringa. 



„Giftvuxna döttrar egen j, man hämtar nu en hemgift". 



— „Jag tackar eder, Cid, så ock dig, Ande-Fader!" 

 1660. — 5?Dröj, maka, i palatset här och, om j öiisken det, i Alcazaren. 



„Ej någon fruktan hysen, när j mig kärapa sen. 



„Med Guds och helga Modrens, Marias, nåd 



„Mitt hjerta vidgar sig, enär j aren när mig; 



„Med Gud i denna drabbning jag seger vinna skall". 

 1665. Nu tälten äro spända, och morgonljuset gryr. 



Med mycken hast begynna trummorna att gå. 



Glad blef min Cid och sade: „Hur vacker dag det är!" 



Hans maka blir förskräckt, och hjertat brista vill; 



Så går det ock hans döttrar och alla damerna; 

 1670. Slik bäfvan ej de pröfvat ifrån sin födslodag. 



Den gode Cid campeadoren fattade sitt skägg: 



„Ej bäfven, ty allt detta till eder båtnad är; 



„Om Skaparen det täckes, man inom femton dar 



„Skall dessa tmmmor lägga ned för eder, att beses; 

 1675. „De sen må öfverlåtas åt biskop don Hieronymus, 



„Att läggas i Sancta I\Iaria, den helga Gudsmodrens kyi-ka". 



Så var det löfte, som han gjorde, el Cid cajgppeadoren. 



Fruntimren äro glada och hämta sig från fasan. 

 De morer från Marocco lida väldeligen. 

 1680. Förutan fruktan stå de inom parken ren. 



Vårdtornet det förnam och nu stridsklockan rör; 



v. 1681. Violü el Atalaya e tanxo el esquila. 



Vårdtornet var en arabisk uppfinning, hvars användning ses ur ibn-Bassâms berättelse 

 (se ofvanför pag. 18). Det uppfördes på en höjd och inneslöt en eller flere väktare, hvilka 

 hade till uppgift att bespeja omgifvande trakt och med vissa tecken undenätta om fiendens 

 rörelser. — Esquila (af germ. skilla, skella, rot skêllan, svenskt skälla) var en mindre art 

 klocka (den större hette camparCa): namnet återfinnes ännu i vissa landsorter i Spanien. 



