Poema del Cid. 139 



Hvaxmed han ära vunne och växte till i makt; 



Det utaf själ och hjerta han honom råda vill. 

 1940. När detta han, min Cid campeadoren, hörde, 



Han öfverlade väl och tänkte en god timme. 



„För detta tackar jag min Herre Kristus: 



„Jag blef från landet drifven och all min makt beröfvad; 



„Med mycken A^edermöda jag vann det, jag besitter. 

 1945. „Jag tackar Gud, att konungen sin ynnest gifvit mig, 



„Och aitt han mina döttrar begär åt Carrions infanter. 



„Vid hofvet ett parti de ha och äro mycket spotske. 



„Jag skulle icke åtrått ett sådant giftermål. 



„Men då han dertiil råder, som mer förmår än \i, 

 1950. „Så låt oss derom tala och vara med om saken. 



„Se, Grud i himmelen, han rade till det bästa". 



— „Förutom detta allt, han sade eder, Alfons, 

 „Att han er möta ville, der eder syntes bäst. 

 „Han önskade er skåda och er bete sin kärlek; 



1955. „J skullen framgent blifva till all slags båtnad ense". 

 Genmälte då mm Cid: „Det hjertligen mig fägnar". 



— „Hvar mötesplatsen sättas må," 

 Minaya sade, „det är ert att säga". 



— „Ej under var, att konung Alfons ville det; 

 i960. „Vi ginge honom söka till dess vi funne honom, 



„Att gifva honom ära, som landets konung anstår. 



v. 1943. Echado fué de tierra é tollida la onor. 

 Gnor 1. honor i betydelsen makt, nemligen länsmakt, och såsom betecknande en hög, äro- 

 full plats inom den feodala hierarkin , är ursprungligen främmande för språket, och dit öfver- 

 kommet från kataloniskan. Ordet förekommer ofta i poemet och har helst af mig blifvit be- 

 gagnadt i den inhemska betydelsen ära, anseende. Liksom denna betydelse hos onor, så 

 äro ock andra uttryck för ett ordnadt feodalväsende condes, varones (se ofvanför v. 569). 

 upptagne och naturaliserade. 



v. 1956 — 1958. Esora, dixo el Cid: plazme de corazon. 

 Estas vistas c las hayades vos, 

 Dixo Minaya, vos sed sabidor. 

 Lättare 'hade meningen blifvit, om man öfversatte: Då sade el Cid: „Det fägnar mig 

 hjerteligen. Hvar var det j utsatteu mötesplatsen?" Genmälte Minaya: ,,J aren 

 den det tillkommer att veta det (sahidor)"'. Men denna tolkning motsätter sig kon- 

 junktiven i hayades, hvilken ej kan bortresonneras. Jag har derföre behållit samma tvungna 

 konstruktion som D. H., och hvilken öfverensstämmer med originalets interpunktering. 



