140 ' C. G. ESTLANDEE. 



„Men det, som han må vilja, det vilje också vi. 



„Ofvanföre Tajo, som är en hufvudflod, 



„Vi hålle sammankomsten, när helst min herre önskar". 

 1965. Ett bref man skrifver, väl han det förseglar; 



Med tvenne riddersmäu han det oförtöfvadt sände: 



Hvad kungen önskade vill Campeadoren göra. 

 För konungen med ära de lägga brefven fram. 



När han dem såg, af hjertat han gladde sig: 

 1970. „ J helsen till min Cid, som i lycklig stund knöt kring sig svärdet. 



„Må sammankomsten hållas tre veckor efter denna; 



„Derest jag lefver, dit jag utan svek beger mig". 

 De töfva ej, de vända till min Cid igen. 



Å ömse sidor gör man sig till sammankomsten redo. 

 1975. Hvem har väl i Kastilien sett så mången präktig mula? 



Så mången ståtlig gångare, väl öfvad i sin gång? 



Storväxta springare, suabblöpande och utan fel? 



Så mången vacker vimpel vid goda skaftet fäst? 



Så mången guld- och silfverbucklig sköld? 

 1980. Och mantlai", pelsverksdrägter och sköna sindaltyg från Adria? 



Stora munförråder bjöd konungen försändas 



Till Tajos vatten, der de möten förberedas. 

 Med konungen der äro så många stora följen. 



Infanteme af Carrion der färdas mycket glädtige. 

 1985. Det ena de betala, det andra tas på skuld; 



Enär de redan sågo sina medel växa, 



Af guld och silfverskatter den mängd, de kunde önska. 



v. 1963— 19'64. Sohre Tajo, que es una agua cabdal, 



Hayamos vistas quando lo qiiiere mio Sen or. 

 Jag kan icke med D. H. anse quando i sistciterade vers såsom konjunktion (puisque), 

 utan såsom tidspartikel; konung Alfons vill ju uttryckligen icke bestämma stället (v. 1921); 

 så iyder ju ock Minayas meddelande (v. 1957); att några verser sednare låta konungen der- 

 till hafva utsett Tajo, är öfversättarens , icke författarens inkonseqvens. — Förtjent af upp- 

 märksamhet är denna för spanskan egendomliga pregnanta substantivform, med adjektiv be- 

 tydelse: sabidor den som bör veta, connoscedor, den som bör känna, retenedor (slot- 

 tet) som bör kunna hålla sig. 

 v. 1985 — 1988. Lo uno adebdan é lo otro pagaban. 



Como ellos tenien crecerles y a la ganancia: 



Quantos quisiesen haberes d'oro é de platå. 

 Ordagrannt: Det ena blifva de skyldige och det andra betala de. Såsom de anse, 



