142 C. G. Estlander. 



Nu drar man hän till mötet, det han med kungen stämt. 



Konungen don AJfons har kommit en dag förr. 

 Så snart de märka, att den gode Campeadoren kommer, 

 2025. De gå att möta honom, betygande stor ära. 



Der nu han det förnam, den uti lycklig timme borne, 

 Han bjuder allt sitt folk att stanna. 



Förutom desse riddersmän, dem han af hjertat kärast höU. 

 Med femton ibland dem han ned på marken steg, 

 2030. Alltsom han det förut betänkt, den uti lycklig timme borne. 

 Han knän och händer emot marken stödde. 

 Och fältets örter grep med sina tänder, 



Med sina ögon gråtande; så stor var glädjen, den han kände. 

 Alltså förstår han hyllning gifva åt sin herre, Alfons; 

 2035. På detta sätt han tiU hans fötter föll. 



Stort missbehag han kände, konungen don Alfons: 

 „Uppresen eder dock, Cid campeador! 

 „Och kyssen mina händer, men icke fötterna. 

 „Om j det icke gören, j fån min kärlek ej." 

 2040. På böjda knän han reste sig, Campeadoren. 

 „Jag äskar nåd af er^ min borne herre; 



„Mig, stående på detta sätt, er ynnest skänken, så att alle rundtom- 



kring det spörje". 

 Genmälte konungen: „Jag gör det utaf själ och hjerta. 

 „Här ger jag eder tillgift och skänker er min kärlek, 

 2045. „Samt öppnar från i dag för eder allt mitt nke." 



Till svar min Cid: „Jag tackar och emottar det, min herre Alfons! 

 „Jag prisar himlens Gud och demäst eder, 

 „Samt dessa skaror ock, som rundtomkring oss stå." 

 På böjda knän han stod, hans händer kyssande, 

 2050. Uppreste sig att stå och gaf hans mun sin helsning 

 Stor hugnad ock de andre deraf kände. 

 Missbelåten var Grarci Ordonez, liksom Alvar Diaz. 



Han talade, min Cid, och sade denna tanke: „Jag Skaparen lofva vill; 

 „När nu jag återfått min herre Alfons' nåd, 

 2055. „Skall Gud mig visst båd' dag och natt stå bi. 



„J våren, herre, nu min gäst, om så är ert behag." 



Genmälte konungen: „I dag det ej sig skickar; 

 „J aren komne nyss, vi komne ren i går; 



