156 C. 6. Estlander. 



„J Bacar dödaden, och stridens falt blef vårt. 



„All denna rikedom är er och edra mäns. 



„Och edra magar här sitt lärospån nu gjort, 

 2470. „Väl mättade af kamp med morer på ett stridsfält." 

 Till ordet tog min Cid: „Åt det jag är förnöjd; 



„När nu de tappre äro, de äras väl med tiden." 



Väl ment han sade det, de togo det i ondo. 

 Det hela segerbytet är till Valencia fördt. 

 2475. Glad är min Cid med alla sina följesmänner, 



Ty på hvar anpart föll sexhundra mark i silfver. 



Min Cids svärssöner, när de fingo denna summa, 



Med segern vunnen, och när uti sitt förvar de bragt den, 



De tänkte, att i lifvet aldrig de utblottas kunde. 

 24S0. Man tågar tül Valencia med mycket god utstyrsel: 



Lifsmedel efter önskan^ goda pelsverksdi-ägter, sköna mantlar. 



Der gladdes storligen min Cid och hans vasaller. 



Ansenligt var den dagen Campeadorens hof. 



Enär i denna strid de segrat, och han dräpt kung Bucar, 

 2485. Han lyfte handen upp och fattade sitt. skägg: 



„Jag tackar Kristus, som är hela verldens Herre, 



„Ithy att jag fömimmer det, jag åtrått har: 



„Att båda mina magar med mig på fältet kämpat! 



„Berömmeliga budskap skola gå om dem till Carrion, 

 2490. „Hur hedrade de äro, och att j fått stor vinst. 



„Omäteliga äro de byten alla vunnit, 



„En del deraf är vår, det öfriga de bragt i sitt förvar." 

 Han bjöd, min Cid, lian, som i lycklig timme föddes, 



Att af den seger, som de vunnit, 

 2495. Enhvar må ta sin räknade och rätta bytespart, 



Men att hans femtedel ej må förgäten bli. 



Så alle det bedi-ifva, ty ense äro de. 



Sexhundra hästar föllo som femtedel till el Cid, 



Förutom andra ök och tah-ika kameler. 



v. 2490. Como son ondrados é avervos grant pro. 



U. H. ändrar utan skäl, som mig synes, textens vos till nos. I meningen ligger, att det 

 är infanternes stora byten, som ryktet skall i deras hemort omförmäla. Denna ologiska vex- 

 ling från 3;dje person, hvarmed de omtalas, till 2:dra person, hvarmed de tilltalas, är i 

 diktarens oviga språk ingenting sällsynt. Se t. ex. v, 3454—3457. 



