160 C. G. ESTLANDEE. 



Infantemè af Carrion befalla, att man lastar på. 



Stor rörelse nu råder igenom Valencia, det stora. 



Enhvar till vapnen tager och rider väldeligen, 



Att Campeadorens döttrar till Carrions byggd ledsaga. 

 2600. De vilja redan rida, i afsked stadda äro 



De båda systrar, donna Elvira och donna Sol. 



De böja sina knän infor Cid campeadoren: 



„Vi bedje, fader, om er gunst, så hjelpe oss Skaparen I 



„J aren den oss aflat, vår moder födde oss. 

 2005. ,,J begge stan här för oss som herre och herskarinna. 



„Nu sanden j oss bort till byggdema vid Carrion; 



„Det är vår pligt, att göra hvad j befallen oss. 



„Alltså utbedje vi oss den ynnest, båda två, 



„Att j till Camons länder mån sända edra budskap." 

 2fiio. Min Cid dem slöt i famnen och kysste båda två; 



Hau gjorde så, men modren i dubbelt mått det gör: 



„J skiljens döttrar hädan, er Skaparen beskärme! 



„Från mig och frän er fader j bringen med vår ynnest. 



„J g&n till Carrion, der j arifaUna aren; 

 2615. „Såsom jag håller för, jag har er väl förmälda.'' 

 På fader och på moder de kysste händerna; 



Hvardera dem välsignar och skänker dem sin ynnest. 

 Min Cid så ock de andre, de tänka på att rida, 



I mycken pomp och ståt, med hästar och med vapen. 

 2620. Infanteruc nu draga bort ifrån Valencia, det ljusa; 



Farväl de säga damerna och alla sina stridskamrater. 



De draga genom Valencias park med vapnen uti hand. 

 Glad går min Cid med alla sina följesmänner. 



Han såg i fågcltecknen, han, som i lycklig stund knöt om sig svärdet, 

 2625. Att dessa giftermålen ej vore utan sina fläckar. 



Han kan ej göra ogjordt, att han de båda bortgift. 

 „Hvar är du, Felez Mmfoz, du min systers son? 



„Syskonbarn du är med döttrarne utaf mitt hjerta och min själ. 

 „Jag bjuder dig, att följa dem allt iiitill Carrion, 

 2630. „Och se de arfvegods, som mina döttrar gifvas. 



v. 2609. Que hayades viiestras mensaies en Herras de Carrion. 



Denna damernas anhållan är väl att förstås sålunda, att de, i aning om hvad som kunde 



liända, bedja föräldrarne genom budakickningar vaka öfver deras öde. 



