166 C. G. Estlander. 



„Uppvaknen, fränkor, för Guds kärleks skuld! 

 „Ty dagen nn befinner sig vid nattens inbrottstid. 

 ,, Blott ej de vilda hjordar i denna skog oss sluka!"- 

 2800. De börja hämta sig, donna Elvira och donna Sol; 

 De öppna ögonen och varsna Felez Munoz. 

 ,, Samlen, fränkor, edra krafter för Guds kärleks skuld! 

 „Att icke Can-ions infanter må mig finna! 

 „Man skall skyndsammeligen söka mig. 

 2805. „Der Gud ej bistår oss, vi skole här förgås." 

 Med mycken smärta talte donna Sol: 

 „Om Campeadoren, vår far, gjort sig förtjent af eder, frände, 

 „Oss gifven något vatten, så Gud hjelpe er!" 

 Uti en slokhatt, den han bär, Felez Munoz, 

 2810. Och den han ny och välbehållen från Valencia tog. 

 Han samlar något vatten och räcker sina fränkor. 

 De äro illa sargade, han läskar båda två. 

 Han beder dem så länge, tills han förmår dem sitta. 

 Han söker trösta dem och inge mod i hjertat, 

 2815. Intills de samlat kraft, och han dem båda tager 

 Samt ofördröjligen dem sätter på sin häst. 

 Med manteln täckte han den ena och den andra. 

 Han fattar hästens tygel och för dem snabbt från stället. 

 Enhvar af dessa tre ur Corpes jerneksskog, 

 2820. Från obyggden beger sig [i biytningen] emellan dag och natt. 

 De hafva till Dueros vatten hunnit. 

 I donna Urracas borg han lemnade dem qvar; 

 Han kom till Santesteban, Felez Munoz; 



Han fann Diego Tellez, den der, som [hörig] var åt Alvar Fanez. 

 2825. När han förnam det, sörjde han af hjertat, 

 Tog med sig ök och prydliga kostymer, 

 Samt gick att ta emot donna Elvira och donna Sol. 

 I Santesteban han dem bragte uti skydd; 

 Han hedrade dem der, det mesta han förmådde. 

 2830. Santestebans folk beter sig alltid skickligt; 

 När de fömummo detta, af hjertat sörjde de. 

 De inge friska krafter åt döttrarne till el Cid. 

 Här dessa uppehålla sig, tills att de friska äro. 

 Förbannade de vare, infanteme af Carrion! 



