Poema del Cid. 167 



2S35. Af hjertat grämer det den gode kung don Alfous. 



De draga, dessa budskap, till Valencia, det stora; 



När detta man förtäljde åt min Cid campeadoren, 



Han en rund timme tänkte ocli eftersinnade , 



Han lyfte handen upp och rörde vid sitt skägg: 

 2840. „Enär på sådant sätt mig Carrions infanter ärat. 



„Vid detta skägg, det ännu ingen ryckt, 



„Slikt skall ej fromma Carrions infanter. 



„An skall jag väl förmäla mina döttrar." 

 2845. Det gTämde så min Cid och allt hans hof, 



Och Alvar Fanez uti själ och hjerta. 



Han drog till häst Minaya med Pero Bermuez 



Och Martin Antolinez, den värde burgalesen, 



Med tvåfaldt hundra riddersmän, de der min Cid bestämt. 

 2850. Han med besked uppdrog dem, att rida natt och dag; 



De må håna döttrar hämta till Valencia, det stora. 



De dröja ej med det, som deras herre bjöd. 



De rida snabbt och fardas om nätter och om dagar; 



De hinna Santesteban de Gormaz, ett fast slott; 

 2855. En natt de rasta der, förvisso. 



Till Santesteban haim det bud, 



Att Alvar Fanez kom, att hämta sina fi-änkor. 



De män i Santesteban, på sätt som anstår ansedt folk, 



Emotta Alvar Fanez och samtliga hans män: 

 2860. De bjuda åt Minaya den natten stor bespisning. 



Han vill ej emottaga, men tackar- dem rätt mycket: 



„Tacksägelse åt er, j män från Santesteban, j välförståndige, 



„För all bevisad aktning vid det, som timat osa. 



„Han mycket tackar eder der han är, min Cid campeadoren; 

 2865. „Så äfven jag, som är tillstädes här. 



„Se, Gud i himlame, Han väl er vedergälle!" 



Det gladde alla och de äro väl tillfreds med honom. 



Till sina hviloställen de gå att njuta denna nattens hvila. 

 Minaya går att sina fränkor se, der nu de äro. 

 2870. På honom sina ögon fästa dorma Elvira och donna Sol. 



„Så mycket tacke vi för det, som om sjelf Skaparen sig tedde. 



„J magen prisa honom, att än lefvande vi äre. 



„På ledigare dag vi skole väl förstå, att all vår harm förtälja." 



