172 C. G. Estlander. 



En ovän till min Cid, som städe hans ofärd efterstod; 

 3010. Han gaf sitt råd också åt Carrions infanter. 



Anståndstiden går till slut, man vill till hofs bege sig. 



Ibland de främste går den gode kung don Alfons, 



Och grefve don Anrrich med grefve don Raimund, 



Han, hvilken var den gode kejsarens fader, 

 3015. Och grefve don Vella samt grefve don Beltran. 



Ock månge andre vise män ifrån hans rike drogo dit; 



Så samtlige de ypperste i allt Kastiliens land. 



Med Carrions infanter [gå] grefve don Garcia, 



Samt Asur Gonzalez och Gonzalo Asurez; 

 3020. Diego och Fernando der gå, den ene som den andre, 



Och jemte dem det stora band, de föra med till hofvet. 



De tänka, att min Cid campeadoren skrämma. 



Från alla håll och kanter man der församlat sig. 



Än är han icke kommen, den uti lycklig timme borne; 

 3025. Att han fördröjer sig, gör kungen missbelåten. 



På femte dagen kommen är min Cid campeadoren. 



Han sände Alvar Fanez uti förväg, 



Att kyssa händerna på konungen, hans herre. 



Som spörj e det för sann, att han är der den natten. 

 3030. När kungen det förnam, han gladdes hjerteligen. 



Till häst steg konungen med stora följen, 



Och gick att emottaga den i lycklig timme borne. 



På mycket skickligt sätt han kom, el Cid med samtlige de sina: 



Goda följen de, som hafva sådan herre! 

 3035. Inför den gode konungens, don Alfons, ögon kommen, 



Han kastar sig till marken, min Cid campeadoren; 



Han vül ödmjuka sig och ära så sin herre. 



När kungen det förnam, han töfvade alls icke: 



„Vid Sanct Isidor, nu det bör visst icke vara så! 

 3040. „Till häst, min Cid! om ej, skall det mig misshag göra. 



„Af själ och hjerta bringe vi helsning ömsesidigt. 



„Hvad eder sorg har bragt, mitt hjerta ock bekymrar. 



„Gud gifve, att med er i dag allt hofvet heder vunne!" 



— „Amen", gaf till svar min Cid campeadoren. 

 3045. Hans hand han kysste och i famnen honom slöt. 



„Jag prisar Gud, enär jag eder, herre, ser. 



