åt vetenskapliga forskningar än de, som från alla håU drefvo Nordenskiöld 

 in på mineralogins område. Om också hans för uppfattning af den yttre 

 formens allmänna skiljaktigheter skarpa öga och det matematiska sinne, hvar- 

 med han var begåfvad, grundade hans särskilda kallelse just för denna gren 

 af natuiforskniiigen, så voro säkert bland de väckelser han utifrån emottog, 

 många hvilka företrädesvis riktade hans håg på den oorganiska naturens al- 

 ster. Utom nyssberörda sysselsättning med glasslipning kunde det vid hans 

 fädernehem Frugård uppträdande kalkstenslager, som innesluter särskilda 

 egeudomliga mineralier, först hafva väckt hans lust att syssla med stenar 

 och krystaller; men framförallt verkade väl härtill den kärlek, hvarmed hans 

 fader omfattade naturvetenskapen, naturalhistorien och mineralogin isynnerhet. 

 Man behöfver blott inträda i den af honom uppförda byggnaden på Fmgård 

 och se hm-u der på lymliga gallerier, hvilka omgifva en äfveu i öfrigt efter 

 en egendomlig idé im-ättad sälj böcker och vetenskapliga samlingar funnit 

 en hedersplats; inan behöfver blott veta, att han underhöll en så ovanlig in- 

 rättning, som ett kemiskt eller alkemiskt laboratorium, anlagdt sannolikt af 

 fadren, att hans broder bergsmannen och alkemisten August Nordenskiöld 

 i sina skrifvelser till honom ofta berör vetenskapliga frågor och talar om 

 hans naturalhistoriska samlingar i"), för att finna att äfven han ■ — i öfrigt 

 svedenborgian och magnetisör — var en man med detta djupare begär efter 

 högre insigt, som så ofta öfvergår från far till son och någongång bibehåller 

 sig i slägten från led till led. Så kan man föreställa sig att hos den imge 

 Nordenskiöld en forskningslust väcktes, som fadrens förståndiga bei-äkningar 

 och betänkligheter sedermera ej mera kunde qväfva, som snart skulle om- 

 fatta hela vetenskapen och sprida ljus främst öfver det dunkla området af 

 fosterjordens mineralogiska företeelser. Ty då för tiden, d. v. s. för ett halft 

 sekel tillbaka, kände man ännu ej mycket om Finlands mineralier. Väl hade 

 redan åren 1737 och 1738 Daniel Tilas oförtrutet anställt undersökningar 

 i särsldlda delar af landet angående våra bergs allmänna beskaffenhet och 

 genom skärpningars öppnande sökt vinna en föreställning om deras innehåll, 

 men det är klart, att dåförtiden utförda geognostiska forskningar skulle 

 trefjerdedelssekel senare hafva ett ganska litet värde, särdeles som resulta- 

 tet af dem, hvad mineralfyndigheten beträfifai', var af en mera negativ art; 

 ty man kom till den slutsatsen, att „gråbergsslagen öfverallt i Finland äro 

 ganska vilde och oduglige till att hysa dugliga mineralier och ädlare metal- 

 ler; att ej ännu den tiden fanns mera än tvenne malmtrakter, nämligen uti 

 Tavastkyro och Tammela; att ingen eller ringa förhoppning gafs i de af 

 Tilas undersökte Björneborgs och Tavastehus läner till jerngrufvor och jem- 



