verks upprättande, att intet spår fanns till silfvermalm eller blyglans, att en- 

 dast uti Eura, Eura-Åminne, H^åttis och Loiraijoki socknar hade man att 

 påräkna upptäckter af mineralier, o. s. v." Pehr Adrian Gadd undersökte 

 dock skilda trakters berg- och jordarter; malmletningar bedrefvos och med 

 detsamma upptäcktes åtskilliga mineral ställen , hvilka erhöUo stort namn ge- 

 nom sina för vettgirigheten dyrbara, fast för girigheten nog värdelösa skatter. 

 Man kunde säga, att likasom enligt geologiska hypoteser om jordens urtill- 

 stånd det fasta landet småningom uppstigit ur hafvets vågor och enstaka 

 högre uppdrifna punkter deraf först blifvit belysta af solens strålar, så 

 har äfven vår kunskap om jordskorpans sammansättning och dess bestånds- 

 delars beskaffenhet utgått från %assa, på jorden kringströdda, genom sin 

 mineralrikedom utmärkta punkter, derifrån denna kunskap sedan utvidgat 

 sig åt olika riktningar och för vetenskapens ljus blottat allt större sträckor 

 af jordskorpan. Dylika för den mineralogiska vetenskapen klassiska punkter 

 inom fäderneslandet äro t. ex. Orijärvi kopparmalmfält, som upptäcktes 1757, 

 de af Tilas redan uppmärksammade mineralställena i Tammela socken. 

 Pargas kalkbrott, der isynnerhet Grefve Fabian Steinheil påträffade 

 många utmärkta mineralier, vidare Kimito, Lojo, Pitkäranda och några andra. 

 Men äfven om de skördar man redan gjort på dessa ställen, varit rikare än 

 de verkligen voro, kunde dock noggrannare undersökningar bringa ännu 

 mycket nytt i dagen. Den rikaste skörden återstod i alla fall att inberga, 

 sålänge mineraliernas vetenskapliga undersökning ännu icke var genomförd, 

 de finska mineraliernas knappast påbegynd. För en sådan undersökning var 

 tiden nu kommen efter de epokbildande framsteg mineralogins vigtigaste 

 hjelpvetenskaper — kemin, krystallografin och vissa delar af fysiken — då 

 nyligen gjort: kemin genom utvecklingen af läran om de bestämda propor- 

 tionerna och Berzelii stora arbeten i den kemiska analysen; krystallografin 

 genom dess rent matematiska grundläggning och Wollastons sinnrika instru- 

 ment att mäta krystallvinklar; fysiken genom David Brewsters undersök- 

 ningar om krystallemas optiska förhållanden. Hvilken lockelse var det ej 

 då att egna sig åt mineralogiska forskningar, då detta fält ännu var så nytt 

 och så gifvaude, då vettgirigheten öfverallt på detsamma stötte på vigtiga 

 problemer och förut okända medel och utvägar till dessas besvarande nyligen 



blifvit funna! 



Hvad som slutligen bidrog att stärka Nordenskiöld i hans beslut att 

 utbyta den juridiska mot den mineralogiska banan, på hvilken han sedan 

 snart leddes till tanken att blifva bergsman, var den utmärkta ynnest, hvar- 

 med han blef omfattad af den alltid med högaktning nämnda Maecenaten 



