11 



utsagt dess sammansättning. Berzelius, som år 1819 var i Paris och då äf- 

 ven besökte Hauy, gör härom i ett bref till Nordenskiöld följande skildring: 

 „Hany förer nu tillsamman på pyroxène: malakolit, sahlit, kokkolit, mussit, 

 alalit, o. s. v., och det är omöjligt att ej bifalla honom, när man i hans 

 låda ser hela raden i en krystallografisk parade, men man blir alldeles yr i 

 hufvudet, då man reviderar analyserna. På lika sätt slår han ihop gram- 

 matit eller tremolit med hornblende, zoisit med epidot, o. s. v. Den så kal- 

 lade tremoliten från Pargas anser han för zoisit eller epidot efter några 

 osäkra mätningar han derpå gjort. På koudroditen har han uttagit en tem- 

 meligen väl dessinerad primitifform. Då jag genomgick hans samling låg på 

 sphène ett gulaktigt fossil från Amerika, som han sjelf ej undersökt och 

 hvars likhet med kondrodit frapperade mig. Han afslog deraf ett stycke och 

 vi kommo öfverens, att han med den mekaniska delningen och jag med blås- 

 röret skulle till vår nästa sammankomst undersöka dem. Det var verkligen 

 kondrodit ocli då jag kom till gubben presenterade han mig en kärnflgur 

 utslagen af den amerikanska, så att detta fossil äfven finnes i Amerikas kalk- 

 brott". Men den motsägelse, som i allmänhet rådde emellan de af Hauy 

 antagna utmärkande karaktererne och den kemiska analysen, var på väg att 

 sänka hela mineralogin i ett oredigt kaos. Då uttalade Mitscherlich en 

 tanke, som ledde henne in på en annan stråt. Hauys nyss anförda sats 

 kunde af erfarenheten icke bekräftas, ty olika sammansatta kroppar knnfta 

 krystallisera lika; en kropps krystallform rättar sig icke så mycket efter 

 der ingående beståndsdelars qvalitativa beskaffenhet, som icke mera efter 

 vissa qvautitativa förhållanden, hvaruti man, efter den atomistiska teorin och 

 läran om de bestämda proportionerna, tänker sig beståndsdelarna bilda en 

 sammansatt kropp. Lika konstruerade, kemiska atomer kunna utan afseende 

 å materialets beskaffenhet, krystallisera lika och kemiskt substituera hvar- 

 andra utan att krystallformen förändras. Talrika anuJyser bekräftade riktig- 

 heten af dessa idéer, hvilka tillämpade vid mineralanalysernas beräkning, för- 

 ändrade hela mineralogins utseende och löste de värsta motsägelserna der- 

 utinnan. Hauys lära blef härigenom undanskjuten, men Hauy sjelf fattade 

 det bittraste hat till Mitscherlich, likasom lian ej heller kunde fördraga 

 Mohs och Bernhardi, hvilka i krystallografin kommit fram med några 

 satser, som i den store Abbéns tanke voro irrläriga. Berzelii och Norden- 

 skiölds skriftvexling sprider en egen belysning öfver dessa vetenskapens 

 „petites misères". Kort efter det Mitscherlichs idéer blifvit bekanta, skrif- 

 ver Berzelius till Nordenskiöld, som då var i Paris: ..Mitscherlich hann (före 

 sin afresa från Stockholm) öfvervara tryckningen af sin märkvärdiga afhand- 



