12 



Ung om de arseniksyrade och fosforsyrade salterna. Tit. skall tro att det 

 är något till arbete. Men à propos deraf: för all del tala med pariser mi- 

 neralogerna om Mitselierlichs satser och låt mig- veta, huru de taga dem. 

 Framför allt måste Tit. göra en visit hos Hauy och tala om dessa ämnen 

 och göra mig reda för hvad han säger och huru han tager det". Härtill 

 svarade Nordenskiöld bland annat: „Herr professorns uppdrag att med Hauy 

 tala om Mitscherlichs åsigter, ansåg jag redan förr äii jag gick till gubben, 

 mig icke kunna uträtta. Jag hade förut hört, att Mitscherlichs och Mohs' 

 blotta namn voro tillräckliga att förifra gubben; hvarföre då tourmentera en 

 gammal, på grafvens brädd stående man, som sett sig, skapare af en ny 

 vetenskap och som i samma mån han med hvarje år ser sina krafter aftaga, 

 blir mer mån om, att alla de grundstenar han laggt, skola hållas orubbade. 

 Men mitt beslut var onödigt; kuappt hade jag helsat' från professorn, förr än 

 gubbens ansigte mulnade och han frågade, om jag kände Mitsclierlich ; ut- 

 lade sedan vidt och bredt alla de fel han ansåg Mitsclierlich hafva begått; 

 men då professorn länge sedan fått det bref gubben skrifvit, så äro alla hans 

 inkast tvifvelsutan redan kända och jag måste tillägga, att jag ej rätt kunde 

 fatta allt hvad han sade. Han kom äfven att tala om Mohs och Bern- 

 hardi samt läste upp en paragraf, som för deras räkning kommer att införas 

 i en ny upplaga af mineralogin, hvaraf de tvenne första delarne, innehållande 

 krystallografin, redan äro färdiga" 



De vetenskapliga problemer, som nu blifvit antydda, nämligen frågan 

 om mineraliernas rationella sammansättning och den dermed i närmast sam- 

 band stående principen för deras klassifikation, sysselsatte Nordenskiöld ända 

 till slutet af hans lefnad; men för att ej af bryta; den riktiga tidsföljden i 

 denna biografi, torde vara skäl att tillsvidare lemna hans idéer i detta hän- 

 seende å sido. 



Efter nära halfannat års vistelse i Stockholm, derunder han nedlade re- 

 Rultaterna af sina dittills gjorda mineralogiska undersökningar i ett häfte, 

 som under titel „Bidrag/ ull närmare kännedom af Finlands mineralier och 

 geognosi'-'- år 1820 utkom, begaf han sig öfver Linköping, Fårebo, Karls- 

 krona och Helsingör till Köpenhamn, der han fick se Oersted, „tillställa de 

 nya försök, hvarigenom han funnit det stora samband, som eger rum mellan 

 elektriciteten och magnetismen" Dessa försök väckte datortiden ett utom- 

 ordentligt uppseende; det var likasom en aning genomilat menskligheten, att 

 de inneburo fröet till vår tids märkvärdigaste uppfinning: den elektriska 

 telegrafen. I Berlin förnyades gamla och gjordes nya bekantskaper, sam- 

 lingar studerades, fabriker och manufakturiurättningai" besöktes, isynnerhet 



