15 



hemma och bief den 21 December s. å. utnämnd till Öfverintendent vid Berg- 

 staten i Finland. 



Sällan har väl någon finsk embets- eller vetenskapsman tillbragt så 

 mycken tid på resor och vistats så mycket utom eget lands gränser som 

 framlidne statsrådet Nordenskiöld. Härom må derföre i ett sammanhanff 

 några ord anföras. Utom det att han tillfölje af sina embetsåligganden om 

 somrarna vanligen gjorde resor i eget land, än i en riktning än i en annan, 

 och merendels tillb ragte om vintrarna någon tid i S:t Petersburg, der han 

 hade sina bästa mineralogiska kunder och vänner, sträckte sig hans utflyg- 

 ter rätt ofta äfven betydligt längre. Åren 1831 och 1837 var han öfverrest 

 till Sverige, 1840 till Tyskland för att öfvervara de tyska naturforskarenes 

 sammankomst i Braunschweig, 1842 deltog han i Skandinaviska naturfor- 

 skaremötet i Stockholm och var dervid ordförande i sektionen för mineralogi 

 och geologi; 1849 begaf han sig till de Uralska bergverken vid Nischni 

 Tagil på särskild kallelse af egarene; 1851 sändes han för att besöka all- 

 männa industriexpositionen i London och erhöll för sådant ändamål ur all- 

 männa medel ett reseunderstöd af omkring 2,000 R:l s:r; 1854 om hösten 

 reste han åter till Ural och uppehöll sig i Nischni Tagil nära halftannat år, 

 derunder sysselsatt hufvudsakligen med införande af förbättringar i koppar- 

 smältningsprocessen; 1857 var han om hösten i England, om vintern i Stock- 

 holm; 1863 gjorde han en resa till England för att Öfvervara det samman- 

 träde Brittiska sällskapet för vetenskapernas befrämjande årligen föranstaltar 

 i någon af Storbritaniens städer. 



Då han i början af året 1824 tillträdde sin befattniiîg såsom chef för 

 det finska bergväsendet, förestod honom det ansvarsfulla åliggande att orga- 

 nisera den nya bergstaten, att till densamma anskaffa en duglig personal och 

 vidtaga eller föreslå åtgärder för den finska bergsrörelsens, isynnerhet jern- 

 handteringens, upphjelpande. Han hade nu det yppersta tillfälle ej blott att 

 ådagalägga, hvad han under sin mer än fyraåriga vistelse utomlands in- 

 hemtat, utan äfven att i någon mån återgälda de dryga kostnader, staten på 

 hans utbildning för det särskilda yrket uppoftrat. Att han hade den all- 

 varligaste föresats att svara mot det lemnade förtroendet, derpå behöfver man 

 ej tvifla; men huru det lyckades honom och hvilka grundsatser han såsom 

 chef för bergshandteringen i landet sökte genomföra, förtjenar att i denna 

 minnesteckning litet utförligare afhandlas. Han skrifver i detta ämne till 

 Berzelius under den 22 Juni 1827 följande: „Jag har thyvärr! varit för 

 mycket sysselsatt med min tjenst för att kunna, som jag önskat, sysselsätta 

 mig med kemi och mineralogi, deremot har jag haft den outsägliga fägnaden 



