16 



att se mina tjenstebemödanden lyckas långt öfver hvad jag kunnat hoppas. 

 Jernhandteringen hos oss har sedan långliga ti'der berott på erhållande af 

 malm och tackjern från Sverige och har uppstått helt och hållet genom sven- 

 ska Brukspatroners önskan att begagna våra ymniga skogstillgångar. Den 

 första frågan, som borde lösas, blef derföre: om vi i Finland hade tillgång 

 på egna jernmalmer och om dessa kunde i godhet mätas med de svenska. 

 Då jag kom hem, hade endast en liten jerngrufva blifvit nyss förut uppta- 

 gen och nu har jag varit lycklig nog att visa det de grnfvor, som sedan 

 blifvit upptagne ej allenast kunna lemna tillräckligt malm för landets behof, 

 utan äfveu genom profblåsning å en nybyggd masugn vid Fredriksfors visat, 

 att dessa malmer ej det minsta i godhet eftergifva de svenska". Dessa Öf- 

 verintendentens åsigter, dem han länge vidhöll och hvilka styrelsen äfven 

 småningom tillegnade sig, utöfvade ett bestämmande inflytande på hela jern- 

 handteringen i landet. Tillräcklig malm och god malm fanns inom eget land; 

 hvarföre skulle den då tagas utifrån? Endast gammal vana och fördom kunde 

 vara orsaken dertill. Man behöfde blott tillbörligen uppmuntra den inhem- 

 ska gr uf brytningen för att en blomstrande jernhandtering skulle uppstå. 

 Denna uppmuntran åter bestod ej blott i räntefria lån af staten, importförbud 

 för tackjern från Sverige och skyddstull för stångjern, utan äfven deruti, 

 att kronan direkte befattade sig med grufbrytning och jerntillverkning. Sär- 

 skilda grufvor bearbetades för kronans räkning — sednast den på Jussarö; 

 vid Fredriksfors i Ulfsby socken bygdes 1825 en masugn, som för kronans 

 räkning förvaltades, allt i afsigt att förse stångjernsverken med nödigt rå- 

 material. I öfverensstämmelse härmed uppmuntrades anläggningen af s. k. 

 harkhyttor på myr- och sjömalmer och ännu 1835 bestämdes i en n. förord- 

 ning, att premier skola utdelas för dem bland allmogen, som af eget jern 

 idka svartsmide till afsalu för kringliggande trakters behof — hvarmed åter 

 afsigten var att upplifva en redan af P. A. Gadd uttalad idé och göra detta 

 ofullkomliga sätt att tillverka stångjern till en slags hemslöjd. Denna idé 

 godkänner dock icke Öfverintendenten obetingadt, utan anmärker deremot 

 ganska riktigt: „Åtgången af kol och malm är så stor, att tillverknings- 

 kostnaden derigenom i den mån ökas, att slika hyttor ej i andra än mycket 

 aflägsna trakter med någon förmån kunna drifvas"; men för dessa trakter 

 ansåg han dem vara mycket nyttiga, ehuru behäftade med många tekniska 

 brister, hvilka dock borde kunna afhjelpas. Samma optimistiska föreställning 

 Nordenskiöld bildat sig angående de finska jeriigrufvorna i allmänhet, hade 

 han äfven om de vid Pitkäranda i Irapilaks socken förekommande koppar- 

 gångarne; med en åiiig kostnad af 27,000 R:l s:r, yttrade han bland annat, 



