20 



då nog verket eller yrket „en läng-re tid kiinde fortskrida för sig sjelf". 

 Mau finner derföre, hvad som också är nogsamt bekant, att de verkliga 

 skälen till Nordenski(3lds skiljande från öfverintendentsembetet icke voro 

 de af Greneralguvernören anförda. Allmänt tillskrifves detta hans missöde 

 den ovilja, dåvarande chefen för finansexpeditionen i Kejserliga Senaten, se- 

 dermera Geheimerådet Falck, hyste för honom. Osäki-are är, hvad orsaken 

 var till denna hans ovänliga sinnesstämning. Var det F:s öfvertygelse om N:s 

 olämplighet för den plats han innehade, eller var den af mera enskild art? Det 

 senare är sannolikare. Masugnsanläggningen vid Fredi'iksfors, som Öfverin- 

 tendenten borde öfvervaka och leda, skulle enligt N:s egen uppgift föranledt 

 vissa tvistigbeter. Redan i början af företaget afsade sig N. all befattning 

 med den ekonomiska detaljen, emedan han ej önskade vara beroende af „Nå- 

 gons nycker och enskilda intressen'' och „för flere orsakers skull". „F. 

 sprutar etter", skrifvei- han, „samt lär nog småningom låta mig känna hela 

 tyngden af sin vrede". Egendomens förvaltning uppläts då åt den afsig- 

 komua Bergmästaren Sahlmau! Detta i början af 1826. Men redan om 

 våren 1825 orataltes, att Statsrådet F. skulle blifva égare af Fredriksfors, 

 hvilket också senare inträffade, då verket ej kunde bedrifvas utan betydlig 

 fiirlust för kronan. Sedan Geheimerådet F. om våren 1833 från Senaten af- 

 gått, förordnades om sommaren s. å. på underdånig framställning att „Öfver- 

 intendenten Nordenskiöld åter eger träda i utöfningen af öfverintendents- 

 embetet för bergväsendet i Finland". Men ännu engång gjordes år 1837 

 några försök att „supplantera" Nordenskiöld genom en annan bergsman, som 

 från Sverige skulle införskrifvas; försöket hade dock ingen framgång, såsom 

 det tyckes, tillfölje af Berzelii vänliga bemedling. 



Den oväldige biografen kan ej gerna tillskrifva dessa motgångar endast 

 menniskors ondska och illvilliga stämplingar; någon anledning till missnöje 

 måtte bafva förefunnits, någon sanning funnits i hvad Berzelius, med an- 

 ledning af sistberörda plan, yttrade: „dina naturliga anlag stå mera till en 

 stilla och beqväm naturforskning, än till en affärsmans driftiga och oafbnitet 

 verksamma åtgärder", och med denna anmärkning kunna vi öfvergå till att 

 närmare betrakta Nordenskiölds stilla verksamhet på naturforskningens om- 

 råde. Han hade der omfattat såsom sina älskningsvetenskaper mineralogi 

 och geologi. I mineralogin voro hans tillgöranden lika vigtiga som mång- 

 sidiga. Hans skarpa öga upptäckte flere nya former, dem man förut ej upp- 

 märksammat eller förvexlat med andra. Omkring tjugu nya mineralspecies 

 har Nordenskiöld infört i vetenskapen; på senare tider beski-ef han vanligen 

 dem sjelf blott krystallografiskt, medan den kemiska analysen utfördes af 



