22 



rörs försök och med ledning af några andra egenskaper får man sedan reda 

 på det species, till hvilket den examinerade indmden hör. 



För mineraliernas klassificering har Nordenskiöld uttänkt ett eget ganska 

 sinm-ikt system, hvilket, grundande sig på den af Berzelius först konsequent 

 utbildade kemiska principen och med begagnande af Mitscherlichs lära om isomo- 

 fismen, eger det utmärkande, att inom hvarje grupp mineralierna äro ordnade efter 

 deras kemisk-atomistiska formler. Nordenskiöld utarbetade detta system redan 

 1S22, men sannolikt till följe af de invändningar, hvilka gjordes deremot af 

 Berzelius, som ansåg den teoretiska principen vara ännu för tidigt begagnad 

 och den praktiska lättnaden för studium af mineralogin tvifvelaktig, uppskjöts 

 utgifvandet deraf ända till 1827, efter h vilken tid dock ej mindre än tre 

 upplagor och omarbetningar deraf utkommit. 



I sammanhang med Nordenskiölds verksamhet for mineralogin kan jag ej 

 lemna onämndt den ifver, hvarmed han samlade mineralier och utsände af dem 

 betydliga remisser åt olika håll, vanligtvis i utbyte mot andra. Detta mineralbyte 

 utgjorde rätt ofta inledning till värderika vetenskapliga förbindelser, hvilka genom 

 gåfvor och gengåfvor sedan underhöllos. Ett vackert minne af denna sida af hans 

 verksamhet utgör den värderika samling isynnerhet af finska mineralier, som 

 han för bergkontorets räkning grundade och ständigt ökade. Till Grefve Stein- 

 heils dyrbara samling, som nu befinner sig i universitetets värjo, har Norden- 

 skiöld lemnat så talrika bidrag, att han kunde yttra, det de flesta stuffer i 

 den finska afdelningen gått genom hans händer. 



Hvad slutligen Nordenskiölds geologiska arbeten vidkommer, så om- 

 fattade de företrädesvis de s. k. en-atiska fenomenen och dermed i samman- 

 hang stående frågor. Så snart man begynte skänka närmare uppmärksam- 

 het åt den företeelse, som allmänt förekommer i den skandinaviska norden, i 

 Finland och i Amerika, att nemligen bergen derstädes voro på ett egendomligt 

 vis refflade eller fårade samt att derjemte stöiTe och mindre klippblock voro 

 kringströdda öfver vida sträckor af norra Europa, der de uppenbarligen icke 

 hade sin ursprungliga hemvist, begynte man äfven forska efter orsaken till 

 dessa fenomen. Man antog, enligt Sefströms hypotes, att en vattenflod stru- 

 kit öfver nämnde trakter, att den fört med sig sand och grus och större 

 stenmassor, hvilka alla tillsammans åstadkommit refflingen på bergen, ste- 

 narnes och klippblockens kringströende. Berzelius hyllade denna lära om en 

 s. k. allmän rullstensflod och' Nordenskiöld var äfven länge icke emot den- 

 samma. Hvarifrån denna flod kommit och hvart den strukit var dock svårt 

 att förklara och man begynte småningom utbyta hypotesen derom mot en 

 annan, känd under namn af giacierteorien. Man hade vid de schweitziska 



