27 



raerne begagnas; kalk- och granitbrott äfvensom ställen, der för industrin 

 nyttiga, eliuru måhända ej begagnade, bergarter finnas". 



Detta dokument utgör på visst sätt Nordenskiölds testamente; ännu under 

 de sista åren af sin lefnad hoppades han sjelf kunna bidraga till verkställig- 

 heten af der gjorda dispositioner; men misstroendet till den sjuttioårige man- 

 nens krafter och energi, som från andra håll då begynte göra sig gällande, 

 torde framkallat de betänkligheter, hvilka ledde till företagets anordnande i 

 en mindre skala än den af honom förordade, en motgång, som han icke för- 

 mådde bära med tillräckligt själslugn. 



Denna minnesteckning nalkas sitt slut. Mycket kunde ännu tilläggas: 

 ett får vid detta tillfälle icke förglömmas. Det var hos Nordenskiöld, söm 

 först den taiike vaknade att genom stiftande af en allmän vetenskaplig för- 

 ening i Finland bereda finska vetenskapsidkare tillfälle att inom eget land 

 offentliggöra resultaterna af vetenskapliga forskningar och i ett närmare in- 

 bördes samband finna ständig väckelse till vetenskaplig verksamhet. Han 

 meddelade sin plan åt framlidne Professoren Pehr Adolf von Bonsdorff 

 och inom kort lades grundstenen till denna vetenskapliga förening, som i dag 

 firar sin 28:de årsdag. Under denna tid, ända till ett år före sin död, då 

 ålderdomens krämpor begynte taga öfverhand, har N. oförtrutet deltagit i 

 dess förhandlingar och det var ingenting ovanligt, att han från Frugård 

 gjorde en flere mils resa för att öfvervara societetens sammanträden. Sär- 

 skildt var hans nitälskan stor för alla societetens tillgöranden, som åsyftade 

 att vinna utredning angående vattenytans nivåförändringar i finska och bottni- 

 ska vikarna, samt landets klimatiska förhållanden i allmänhet. Han var 

 societetens ordförande från den 29 April 1841 till s. d. 1842. 



Hans enkla flärdlösa väsen, hans snille och vidsträckta erfarenhet gjorde 

 hans umgänge lika angenämt som lärorikt. Det yngre slägtet, som hade in- 

 tresse för hans forskningar, kunde isynnerhet räkna på hans vänskap; det trif- 

 des väl i hans grannskap och var med tillgifvenhet fästadt vid honom. Han 

 hade den sällsynta glädjen att se en af sina söner ej blott egna sig åt samma- 

 slags studier, som han sjelf så hängifvet älskade, utan äfven med utmärkt 

 framgång genom vetenskapliga resor och arbeten häfda slägtnamnets gamla ära. 



Statsrådet Nordenskiöld var sedan den 21 Juli 1829 gift med Margareta 

 Sofia von Haartman, dotter till Ledamoten i Kejserliga Regeringskonseljen, 

 Statsrådet Gabriel Erik von Haartman och Fredrika Sofia Fock. Han blef 

 enkling den 26 Januari ISßü ocli efterlemnade söneriie: Nils Gustaf Gabriel, 

 Nils Adolf Erik, Professor vid kongl. vet. akademin i Stockholm, Nils Otto, 



4 



