J¥oter. 



') Jag kan ej neka mig nöjet att ur den skildring öfver denne man, som förekommer 

 i det öfver lians son inför vetenskaps akademin 1764 hållna minnestal intaga följande karak- 

 teristiska stycken: „Öfverinspektören Nordenberg, heter det, ansågs i sin tid af de förståndige 

 för en mästare i landthushållningen; men af den enfaldige hopen för en man som öfverträffade 

 andra uti hemliga konster. — Hans konster bestodo likväl uti intet annat än att flitigt under- 

 söka naturen; följa tätt hennes fotspår; sluta af väderleken och andra omständigheter på 

 tillkommande årsvexten, och med allt detta förbinda sin egen förfarenhet, änskönt den ock 

 gick ifrån gamla vanan. Deraf rönte han isynnerhet en härlig verkan i de stora missvext- 

 åren vid slutet af sistförflutna hundradetalet: ty genom Guds välsignelse fick han så ymnig 

 skörd, att han af sitt öfverflöd bärgade många fattigas lif vid en tid, då döden, genom en 

 svår hungersnöd, skyndade med tusendetals menuiskor i grafven". — År 1710 när han 

 hörde att pesten inbrutit jemväl i Finland, skyddade han sig för farsoten genom en ganska 

 egendomlig utväg: han fattade det beslut, att gifva sig till sjös. „Han lastade ett honom 

 tillhörigt fartyg med husgeråd, matvaror och andra förnödenheter, gick om bord med hela 

 sitt hushåll; lofverade några månader fram och tillbaka i öppna sjön och höll noga hand 

 deröfver, att ingen fick ifrån landet komma till honom. Således lefde han med sitt lilla säll- 

 skap under den tiden afskild från andras umgänge, och fick allenast af några förbiresande 

 höra den grufveliga förödelsen, som denna svåra landsplågan åstadkommit. Om hans sjöfart 

 på visst sätt liknade Noachs uti arken ; . så hade han ock samma lyckliga utgång. Ty vid 

 nyårstiden 1711, då farsoten redan afstadnat landsteg hela besättningen oskadd på Aland, 

 hvarefter resan, samma år om våren fortsattes till Stockholm". 



■^) Namnet skrefs först: Nordensköld och N. schöld; olika grenar skrifva sig numera 

 N. sigöld och N. skiöld. 



3) Af konung Karl IX:s bref den 21 Juli 1608 iuhemtas, att Henrik Wredes enka, 

 Gertrud vou Ungern, hade erhållit tillåtelse att bygga sig en sätesgård inom Elimä fjerding. 

 Hon begagnade sig sålunda af denna rättighet, att hon i Nummis by af Mäntsälä socken 

 anlade det säteriet, som efter henne fick namn af Frugård. Nummis tillhörde Wredeska 

 slägten ända till dess år 1706 dåvarande egaren sålde godset till kapten Nordenberg. Lagus, 

 finska adelns gods och ätter, p. 411. Eriksnäs hette egentligen Girkeuäs, Gerknäs. Genom 

 konung Johan HLs bref den 31 Aug. 1586 erhöll Nils Olofson Gerknäs i förläning. Han 

 byggde der säteri. Som han blifvit afrättad och hans gods förbrutne under kronan, upplåts 

 Gerknäs till Hans Wittenberg, upptages ännu 1639 såsom Hans Wittenbergs säteri. Löjt- 

 nanten vid Fortifikationen Anders (Johan) Nordenberg egde på 1720-talet Eriksnäs. Ibid. 

 8. 481. 



*) Generalmajoren Axel M. von Arbin i det åminnelsetal, han för k. vet. akad. i Stock- 

 holm höll den 31 Januari 1781. 



