34 



En sådan „communication" hade dock då ännu ej kommit till stånd, oaktadt under åren 

 1819 och 1820 lifliga underhandlingar bedrefvos emellan J. Julin ocb mekanikern Samuel 

 Owen i Stockholm om inrättande af en ångbåtskommunikation emellan Sverige och Finland. 

 Nordenskiöld, som — efter ett bref af J. Julin — äfven tyckes hafva arbetat vid Owens 

 verkstäder, bedref underhandlingen. Man diskuterade frågan, huruvida ångfartyget borde, 

 såsom vanligt, förses med två hjul, eller enligt Owens idé med blott ett i aktern; den be- 

 räknade kostnaden, 15,000 Rdr, syntes nog dryg; vid inredningen borde „Lundeqvists paqvet 

 och Lagerströms sump" tagas till mönster. Förslaget strandade dels till följe af bristande 

 förtroende kontrahenterne emellan, dels derföre, att de ej hade rätt att gemensamt reda i 

 skepp, såvida Owen ej var finsk undersåte. Mot slutet af året 1826 uppstod fråga om en 

 ångbåtsförbindelse mellan Helsingfors, Reval och Åbo; Nordenskiöld var äfven denna gång 

 verksam; man ämnade anskaffa en ångmaskin af 20 hästars kraft genom Baird i S;t Peters- 

 burg, men förslaget förföll. 



1*) De erhållna resultaterne voro väl ej fullt tillfredsställande; men de sakkunnige per- 

 soner, som voro utsedde att öfver försöken afgifva utlåtande (neml. Bergskommissarien Hart- 

 wall, Brukspatronerne Bremer och Wasastjerna, Öfversmedmästaren Wadman och För- 

 valtaren af Dahlsbruk Lundmark), yttrade sig dock så fördelaktigt om metoden och dess 

 användbarhet, att den lofvade belöningen utföll; äfven Öfverste Jossa (från bergskåren i S:t 

 Petersburg) intygade, att ur svafvelhaltig malm genom ångrostning, godt stångjern mycket 

 lätt kunde erhållas. För öfrigt bör anmärkas, att sjelfva frågan alldeles icke utreddes på 

 vetenskapligt sätt; ty inga jemförande analyser utfördes af de på olika vis rostade mal- 

 merna, ej heller af det erhållna tack- oeh ståhgjernet. Nordenskiöld sökte patent på denna 

 sin upptäckt äfven i Sverige, men utan framgång; ty i Sverige bearbetas svafvelhaltiga mal- 

 mer nästan alldeles icke och Sefström menade, att metoden derföre ej förtjenade att belönas. 

 Huruvida N. någonstädes offentliggjort sin ångrostningsmethod känner jag icke; men i Scliee- 

 rers Lehrbuch der Metallurgie, B. 2, p. 77, omtalas densamma utförligt och benämnes „en 

 mycket väsendtlig förbättring". 



'8) Murchisons omdöme öfver Nordenskiölds arbete kan i svensk öfversättning läsas 

 i litterär Tidskrift utgifven i Helsingfors 1864, sid. 578 (9;de häftet). I en samtidig skrif- 

 velse från honom till N. heter det: „You will see what essential use I have made af your 

 admirable map and memoir on the scratched rocks of Finland. — I hope that will be an 

 end of the nonsense, which has been written on the march af glaciers över lands, which 

 were certainly nnder the water when the were striated". I sammanhang härmed ma föl- 

 jande ur korrespondensen mellan Berzelius ocb Nordenskiöld meddelas: N. skrifver den 22 

 Aug. 1846: „Jag kommer nu från att hafva besett gräfningarue vid Saima Kanal och tror 

 mig der hafva vunnit ett påtagligt bevis för orimligbeten af A gas si z' theori. Saima ligger 

 265 fot högre än finska viken och skiljes från den undre delen af Wiborgs län endast af en 

 i ost och vest löpande sandrygg. Skulle Agassiz' theori vara riktig, blefve denna sandrygg 

 en ofantlig moraine och borde således liksom morainerna vara en irregulier samling af sand 

 och sten, icke bestå af olika lager. Gräfningen för kanalen, som begynt ej långt från Will- 

 manstrand, visar likväl bestämdt omvexlande lager af olika sorter sand och lera. De berg- 

 hällar, som under gräfningen påträffats, äro vackert afslipade och refflorna öfver de allra 

 förnämsta synes ännu helt tydligt. Ett märkvärdigt factum är, att intet af sandlagren visar 

 något spår till petrifikater. Hade sandbildningeu och afslipningen skett ännu innan lefvande 



