IS 



tf&som äfven Flor anmärker, samt genom längre antenner, 

 hvilkas leder äfven visa skiljaktiga längdförhållanden, i det 

 tredje leden är 2 J / 2 gång längre än den l:sta samt 4:de 

 leden tydligt längre än den l:sta. — Thomson citerar under 

 C. prasinus O. diaphanus Fieb., men emot ett sådant anta- 

 gande strider Fiebers hela beskrifning. (O. diaphanus Fieb. 

 förekommer dessutom icke på Corylus, såsom O. prasinus, 

 enligt Flors och egna observationer). Huruvida Lygaeus 

 nassatus F. (1. c.) verkeligen är den allmänt antagna Orth. 

 nassatus synes oss ganska osäkert (Fabricii art, som dess- 

 utom karakteriseras T, parvus r > lefver på Tilia, icke såsom O. 

 nassatus på Saliccs och Alnus). 



^26. Orthotylns teuellus Fall., Reut. 

 Phytocoris tenelivs Fall. Hem. Svec. p. 103, 50 (1829) sec. 



spec. typ. 

 Cajjsus diaphanus Kirschb. Rhynch. Wiesb. pp. 78, 97 et 



145, 15 (1845). Flor Rhynch. Livl. I, p. 613, 89 (1860). 

 Orthotylus angustus Fieb. Eur. Hem. p. 288, 1 (1861) ?? 

 Capsus tenellvs Thoms. Opusc. entom. IV, p. 439,73 (1871). 

 Nec Phytocoris tenelhts Halm Wanz. Ins. fig. 82 (1831), nec 



Orthotylns diapltanus Fieb. Eur. Hem. p. 290, 9 (1861). 

 Obs. Orthotylns diajjhanus Fieb. och Capsus diapha- 

 nns Kirschb. äro tvifvelsutan två skilda arter. Vi behöfva 

 blott citera följande. Fieber säger nämligen om sin art: 

 ''''Blaulich gelblichgriin öder sattgriln. Haare gelblich brann 

 schimmernd. Fuhler anliegend dicht kurz behaart. Membran 

 schmutzig . v Kirschbaum åter: r Sehr blassgriln, nach dem 

 Tode oft noch blasser, abstehend iceisslich behaart. Fuhler 

 mit einzelnen abstehenden hellen Haaren. Membran glashell.^ 

 Med denna senare beskrifning öfverensstämmer Phyt. tenel- 

 lus Fall. 



27. Orthotylus flavosparsiis c. Sahib., Fieb. 



Phytocoris viridipennis (Zett.) Dahlb. Act. Holm. p. 212 



(1850) ? 

 Orthotylns flavosparsus Fieb. Eur. Hem. p. 288, 2 (1861). 



