r A t mindre antal ganska naturliga familjer af Skalbaggar- 

 nes ordning, hvilka utan tvifvel närmast ansluta sig till Car- 

 nivora och Palpicornia, hafva af Thomson blifvit samman- 

 förda till en serie under namn af Ampkibii, ehuru de icke 

 hafva några synnerliga karaktärer gemensamma. 



Mest afvikande i kroppsbyggnad och lefnadssätt äro Gy- 

 riniderna, hvilka på svenska blifvit kallade Hvirfveldykare. 

 De äro mycket grymma rofdjur samt af naturen väl utrustade 

 att finna, fånga och förtära smådjur genom sina 4 ögon, me- 

 delst hvilka de kunna genomspeja såväl luften som djupet, 

 sina väl utvecklade simfötter och skarpa käkar. Till följd 

 af kroppens lätthet flyta de nästan alltid på vattenytan, der 

 de röra sig med största snabbhet, men då kroppens undre 

 sida är platt och saknar köl, kunna de ej simma rakt, utan 

 göra otaliga bugter. Nästan endast då någon fara hotar 

 dem, dyka Gyrinerna under vatten, hvilket sker med stor 

 ansträngning och hvarvid de föra med sig en qvicksilfver- 

 glänsande luftblåsa, hvilken står i beröring med luften mel- 

 lan täckvingarna och bakkroppen. Denna sistnämnda om- 

 ständighet har redan länge af naturforskarne blifvit obser- 

 verad, ehuru på olika sätt tolkad. Så säger Linné*) "Dum 

 urinatur, bullam aéream hydrargyri coloris secum trahit r) . 

 Äggen fastklibbas under vattnet på vattenväxter och man har 

 dervid observerat, att honan börjar äggläggningen nederst 



*) Faun. Sr. 799. 



