355 



den och vanligen då i tjocka. Ehuru lätt skjuten plägar fo- 

 geln ej utgöra föremål för jag t eller ätas. — Till flyttnings- 

 tid och riktning öfverensstämmer vildgageln här med allan; 

 det är nemligen en för skärboarne längesedan bekant sak, 

 att allan om våren i otaliga skaror drager sig inåt vikens 

 botten *), om hösten tvärtom. 



Ofvan meddelade iakttagelser fullständigas ännu af en 

 uppgift, som stud. B. Aström vid samma tillfälle meddelade. 

 Vid Thusby träsk anträffades i oktober 1873 och jemväl 1874 

 mindre och större flockar af Anser bernicla, ända till om- 

 kring 200 st., hvilka under och efter tjocka dröjde här nå- 

 gra dagar. Om våren har arten deremot aldrig visat sig. — 

 Samma höst 1874 hafva exx. för öfrigt tillvaratagits vid Hel- 

 singfors (den 13 sept., Ekebom, och i okt.) samt i Ström- 

 fors socken, en half mil från utloppet af Kymmene elf, på 

 hvilken ort fogeln var okänd. 



Alla dessa uppgifter bestyrka således på det bestäm- 

 daste sätt de resultat, jag tidigare meddelat uti afhandlingen 

 "Om foglarnes flyttningsvägar r) . — Deremot bör såsom ett 

 afvikande fall, om ock jemförelsevis ännu ej något motbevis, 

 anföras att tvänne ungfoglar af Anser bernicla i början af 

 oktober 1874 tillvaratogos längre inåt landet, i Padasjoki, 

 och genom stud. Edv. Hjelt lemnades till finska fogelsamlin- 

 gen; detta är nemligen det första fall, då denna gås hos oss 

 blifvit anträffad så långt från den längs sj^dkusten gående 

 flyttningsvägen. 



Den 7 nov. 1874. 



*) Härvid må upprepas hvad P. A. Gadd 1769 yttrat i sin afhand- 

 ling: Om sjöfogelns värd och ans i finska skärgården (sid. 4) om "ahl- 

 fogeln" : ''Den anländer om våren i stora flockar, men dröjer icke öfver 

 14 dagar förr än den far sin kos, och skall icke taga boningssäte förr än 

 i Hvita hafvet, hvarifrån mot hösten den åter hitflyttar och vid tilltagande 

 köld ställer sin kosa till södra länder". 



°^c 



