xri 



gifva oss, för att sedermera långsmed Kola fjorden och den 

 vester om densamma belägna kusten af Ishafvet framtränga 

 till norska gränsen. Alla skulle vi mot hösten sammanträffa 

 i Kola, för att derifrån öfver Kantalaks, Kuusamo och Uleå- 

 borg återvända till Helsingfors. Förutom i ryska Karelen, 

 som ej finge försummas, skulle Selin och Inberg företrädes- 

 vis anställa sina undersökningar i lappska halföns östliga de- 

 lar, då deremot Karsten och jag uteslutande skulle egna vår 

 uppmärksamhet åt de vestliga regionerna af oftanämnde Lapp- 

 mark. Några vidare instruktioner erhöllo vi ej. Faneroga- 

 mer och ormbunkar skulle vi alla egna den största uppmärk- 

 samhet, men hvad de lägre växterna vidkommer fördelade 

 vi arbetet oss emellan sålunda, att Selin företrädesvis skulle 

 insamla mossor, Karsten svampar och undertecknad lafvar. 

 Vi skola dock strax få se att denna väl uttänkta plan, som 

 gick ut på att undersökningar samtidigt skulle ske i från hvar- 

 andra vidt aflägsna trakter, nemligen i lappska halföns vest- 

 ligaste och östligaste delar, icke kunde sättas i verkställighet. 



Ett oblidt öde har icke förunnadt den alltför tidigt hä- 

 dangångne kandidaten Gustaf Selin att sjelf närmare redo- 

 göra för resultatet af sin resa. Det enda meddelande vi, 

 förutom hans efterlemnade samlingar, af honom härom ega, 

 är ett till Professor W. Nyländer adresseradt bref, hvilket 

 längre fram skall meddelas. Här må endast anmärkas, att 

 Selin ej kom längre österut än till Warsuga på lappska half- 

 öns södra kust, derifrån han vände om och styrde kosan öf- 

 ver Kantalaks genom det inre af ryska Lappland till Kola. 

 Efter att härifrån hafva gjort en utflygt till Kildin, återvän- 

 de han till Kantalaks på samma väg han kommit och be- 

 gaf sig derifrån vidare öfver Kuusamo till Uleåborg. 



Uen 15 Juni sammanträflfade Karsten och jag i Uleå- 

 borg, derifrån vi afreste samma dag öfver Pudasjärvi och 

 Kuusamo till Paanajärvi, en egendomlig och intressant sjö 

 invid ryska gränsen, som öfverskreds den 22 Juni. Re- 

 san fortgick derefter genom en högst enformig och steril 

 trakt till Knjäscha och vidare öfver Kantalaks och Imandra 

 till Kola, der vi inträffade den 2 Juli. Ännu samma dag 



