XLII 



möjligen uppspirande planta af första starkare vindpust be- 

 grafves under flygsanden, och endast undantagsvis upptäcker 

 man här och der en eller annan krypande och nödvuxen 

 Festuca rubra"')^ som undgått den allmänna förstörelsen. 

 Flisor af en skiffrig, mörkröd sandsten ligga kringströdda på 

 detta sandfält**). Berg och höjder äro försvunna och till 

 och med klippor äro ytterst sällsynta. Kusterna äro utan hol- 

 mar, stränderna långgrunda och sandiga, och endast på högst 

 få ställen, såsom t. ex. vid byn Tschapoma, träda klippor- 

 na fram i dagen. Af trädslag är granen åtminstone i 

 kusttrakten den förherrskande. Ju längre österut man kom- 

 mer, desto mer aflägsnar sig tallen från hafsbandet och, 

 får man tro inbyggarenes uppgift, visar den sig redan i trak- 

 ten af Pjalitsa, der denna region har sin östliga gräns, ej pä 

 närmare än 10 versts afstånd derifrån, då man deremot efter 

 tillryggalagda två verst möter de yttersta förposterna af gra- 

 nen. Efter ytterligare en verst vidtager en visserligen gles 

 men dock sammanhängande granskog, med träd som hålla 

 ända till en aln i omkrets och, enligt hvad mig tycktes, nå 

 en höjd af minst 25 fot. Ofver hufvud utmärker sig floran 

 genom föga annat än sin torftighet och tröttande enformig- 

 het. Hedysarum obscurum, Pedicularis verticiUata och Eriopho- 

 rum russeolum, hvilka hit emigrerat från östra björkregio- 

 nen, äro de enda här anträffade arter, som ej förekomma i 

 vestra barrskogsregionen. För öfrigt äro de karakterer vi 

 kunna anföra för växtligheten inom denna region af endast 

 negativ natur. Den har nemligen ej att uppvisa några den- 

 samma uteslutande tillhöriga former. Dess utmärkande kän- 

 netecken är derföre saknaden af de för de öfriga regionerna 

 egendomliga arterna. Sina östligaste växtställen inom den- 

 na Lappmark hafva i östra barrskogsregionen Ranunculus 



*) Den i Plantae arcticae under n. 349 distribuerade växten är 

 en sådan form. 



**) Enligt MiDDENDORFF, 1. C. p. 164, bildar gnejsen i berget 

 Schelesnaja-gora vid Kantalaks den mineralogiska öfvergången mellan 

 föregående regions granit- och gneisberg och den pä lappsha halföns 

 södra kust förekommande sandstenen. 



