LJ Den galv. kombinationen Cd. amalg. | 0(101^ ] Hg.Clj I Hg. 5 



Öfver lacket göts därför ett lager af smält vax och pa- 

 rafiin på alla äldre celler och liöllo dessa sig därefter kon- 

 stanta ända till hösten 1907, då något liknande åter förefaller 

 att hafva inträffat under sommaren hos elementen L, P och 

 Q, vid hvilka en stegring af spänningen förefans, utgörande 

 för L 14-, för P 57- och för Q 25-hundradedels millivolt, 

 hvaremot de öfriga cellerna med utspädda lösningar ej för- 

 ändrats. Kärlen, som innehålla utspädda lösningar, borde 

 således, för att hvarje koncentrationsförändring kunde und- 

 vikas, vara tillsmälta. Elementen F, G och H, hvilka sam- 

 manstäldes i mars 1907, tillslötos med marinlim. 



Mätningarna utfördes äfven nu på samma sätt med an- 

 vändande af potentiometer och i öfrigt likartade hjälpmedel, 

 som under de tidigare försöken. Propellern i termostaten 

 har i allmänhet hållits i gång också under själfva observa- 

 tionerna. Såsom jag redan i min tidigare undersökning' 

 framhöll, invärkar detta ej i någon anmärkningsvärd grad 

 på cellernas spänning, emedan de äro rätt okänsliga för rö- 

 relse, och endast hos de element, som innehålla de mest ut- 

 spädda CdClj-lösningarna, har ett svagt nedgående af E. K. 

 niågra hundradedels millivolt) vid häftig omskakning obser- 

 verats. 



I detta sammanhang bör äfven följande omständighet 

 nämnas. Det Weston-element n:o 1, som användes som nor- 

 mal och till hvilket alla mätningar hänföras, var från Fritz 

 Köhler i Leipzig och hade enligt medföljande certifikat från 

 Reichsanstalt en sjjänning om 1,0 190 volt. Sedan mätningarna 

 någon tid fortgått, jämförde jag detta med en annan Weston- 

 normal n:o 2, hvilken enligt intyg från Reichsanstalt äfven 

 hade samma spänning vid rumstemperatur. Det visade sig 

 då, att mellan cellernas elektromotoriska krafter förefans en 

 differens om 0,ooo3 volt, ity att n:o 2 visade en spänning 

 om 1,0 193 volt, i fall n:o 1 insattes som normal. Jag antog 

 att detta kunde bero därpå, att elementet n:o 1, som var i 

 användning, för någon kort tid fått leverera ström och po- 

 lariserats. Flera efterföljande kontrollmätningar hafva emel- 

 lertid ledt till samma resultat, och det förefaller därför som 

 om mellan dessa normaler skulle förefinnas en sådan konstant 



