16 L. William Öholm. [N:o 11 



sålunda nedtrycker spänningen. Att koefficienten här antager 

 negativa värden, hvilkas belopp stiga med värmegraden, beror 

 'således helt och hållet på anodens dominerande inflytande. 



Vid mera ntspädda lösningar åter, där osmotiska tr3'cket 

 aftager med lösningens förtimning och elektromotoriska kraf- 

 ten till följd häraf stiger, så blifva för det första temperatur- 

 koefficienterna positiva till följd af ökad lösningstension hos 

 Cd-metallen och därjämte får katoden ett märkbart inflyttande 

 på spänningen så snart det gäller temperaturvariationer. Vi 

 böra nämligen ihågkomma att katodens posetivitet i kom- 

 binationen Cd I CdClj i HgjCla I Hg är mycket svag och be- 

 roende af kvicksilfver-jon-koncentrationen, så att dess pose- 

 tiva värde desto mer aftager ju jon-fattigare lösningen blir. 

 Hålla vi oss till celler med jämförelsevis koncentrerade lös- 

 ningar som V och L och i dessa förefinnas kadmiumklorid- 

 kalomel komplexer, så måste vid temperaturstegring kom- 

 j^lexerna sönderfalla och Hg-jon-mängden tilltaga. Detta har 

 till följd en ökning af E. K. öfver det lineära värdet, d. v. s. 

 en stegring af temperaturkoefficienten. Först sedan man 

 kommit till så höga värmegrader, att alla komplexer sönder- 

 fallit, blefve koefficienten konstant. Då sådana komplexer 

 troligen förefinnas i sagda cellers lösningar, så torde tem- 

 peraturkoefficientens ökning med stigande temperatur bero 

 häraf. Hos element innehållande mera utspädda lösningar 

 åter, där sådana komplexer ej förefinnas åtminstone i mera 

 betydande mängd och där vidare till följd af kalomelns 

 svårlöslighet Hg-jon-mängden är låg, torde kvicksilfrets lös- 

 ningstryck vid temperaturstegring i högre grad göra sig gäl- 

 lande, hvilket har till följd att E. K. ej mer stiger i samma 

 proportion med temperaturen och att koefficienternas värden 

 aftaga, såsom fallet är hos cellerna O, P och Q. 



I fall detta betraktelsesätt är riktigt, så inses ock utan 

 vidare, att E. K. tor en viss koncentration hos kadmium- 

 klorid-lösningen, hvilken experimenten visat vara mellan 2 — 

 och 1 mol. normal, måste blifva en lineär funktion af tem- 

 peraturen. 



För att ytterligare illustrera spänningens beroende af 

 temperaturen såväl hos cellerna af normaltypen som hos 



