L] Den galv. kombiuationeu Cd. anials:. | CdClj | HgjClj | Hg. 29 



Af ofvaiiståeiide tabell samt af försöken öfverhufvud 

 framgår alldeles tj^dligt, att de förändringar, som elektro- 

 motoriska krafterna hos cellerna med utspädda lösningar 

 undergått, äro alldeles oberoende af kadmiumkloridlösnin- 

 gens koncentration och tydligen ej heller påverkade af någon 

 kemisk förändring inom cellen, dock under förutsättning, att 

 denna ej varit underkastad inflytanden utifrån. Om man 

 tager hela undersökningstiden i betraktande, så finner man, 

 att E. K, i allmänhet stigit hos de element, där den öfver 

 hufvud förändrats. Men undersökningen visar därjämte, 

 hvilket också delvis framgår af ofvanstående tabell, att dessa 

 stigningar ej äro kontinuerliga, utan att de uppträda ganska 

 plötsligt och särskildt efter somrarna, då cellerna varit öfver- 

 lemnade åt sig själfva. Jag kan därför ej finna någon annan 

 antaglig orsak till detta förhållande, än att de på grund af 

 det ofullständiga sätt, hvarpå de voro tillslutna, läkt, hvilken 

 omständighet redan tidigare påpekats. Under somrarna var 

 ju utsigten för att sprickor skulle uppstå i lacket och det 

 däröfver befintliga hartz-paraffinlagret ganska stor, enär de 

 då ej voro helt och hållet insänkta i termostatvattnet. Detta 

 afdunstade nämligen till stor del under sommaren 1907 och 

 under sommaren 1906 voro de uttagna ur termostaten. Då 

 de sedan åter vid försöken blefvo underkastade temperatur- 

 variationer, så inträngde lätt genom någon fin springa vatten 

 från termostaten vid värmegradens sänkning, hvarigenom 

 lösningen utspäddes och spänningen steg, hvilket redan vid 

 ett ytterst ringa tillskott af vatten gör sig i hög grad märk- 

 bart, emedan E. K. starkt tilltager med kadmiumkloridlös- 

 ningens utspädning. Att hela ökningen i spänning beror 

 blott på denna omständighet, är så mycket mera antagligt, 

 som jag faktiskt kunde konstatera, att stegringen hos cellen 

 M från 0,69262 till 0,6 9 3 22 volt värkligen härledde sig däraf, 

 ty här var för tillfället springan mellan lacket och glasröret 

 så stor, att man kunde observera, att vatten sipprade igenom. 

 Då detta konstaterades, öfvergöts lacket på alla celler med 

 ett lager af vax och paraffin. De öfriga cellernas E. K. hade 

 under den första observationstiden ej alls förändrats, och 

 visade de också förutom L under hösten 1906 samma kon- 

 stanta spänning. Följande mera märkbara och plötsliga språng 



