4 P O. v. Törne. [N':o 12 



håller sig härvid främst till förhållandet mellan Filip II och 

 påfvestolen: ett närmare studium af den allmänna politiken 

 för tiden skall visa, att redan tidsskedet före den stora ar- 

 madans afsegling — slutpunkten i den spanska maktens ut- 

 veckling och vändpunkten i Filip II:s politik — bär prägeln af 

 denna samma nationella sträfvan. Det var hänsyn för den 

 spanska statens väl som icke sällan dikterade den tvekan och 

 den ensidiga halsstarrighet hos Spaniens monark, hvarigenom 

 den katolska saken tillskyndades så mycken skada i dess i 

 öfrigt just tack vare Spaniens medvärkan storartade fram- 

 trängande i Europa. 



Tydligast belyses måhända det ofvansagda genom den 

 politik Filip II fullföljde mot England. 



Elisabeths tronbestigning i England betecknar ingalunda 

 en plötslig och afgjord seger för protestantismen i detta land. 

 Elisabeth själf var långt ifrån en afgjord protestant med af- 

 seende å trosläran, och för puritanismen hyste hon till en 

 början en värklig af sky. Omständigheterna, tidsförhållandena 

 drefvo henne småningom till att öfvergifva sina ursprungliga 

 åskådningssätt och till att kraftigt uppträda emot katolicismen 

 såväl hemma som i hela det västra Europa. I Englands ka- 

 tolska adelsfamiljer sökte hon ej ogärna ett stöd emot de 

 puritanska predikanternas och mot underhusets pockande for- 

 dringar. Och i alliansen med Spanien, om hvilkens fortbe- 

 stånd såväl hon som Filip II voro angelägna, såg hon den 

 naturligaste stödjepunkten för sin politik gentemot utlandet. 

 Om hon ställde sig afvisande emot sin måg konung Filips 

 friareanbud, så låg väl orsaken därtill närmast i hennes obe- 

 nägenhet att binda sitt öde vid någon mans öfverhufvud — 

 utom Leicesters — och alls ej i någon fientlig motsats mellan 

 England och Spanien. 



Den vida vägnar öfvervägande delen af det engelska 

 folket var ännu långt efter hennes regeringstillträde upprik- 

 tigt katolskt sinnad och betraktade upprätthållandet af det 

 gamla förbundet med det „burgundiska huset" som ett lifs- 

 villkor för England gentemot arffienden Frankrike, som ju 

 dessutom helt nyligen fråntagit England dess högt skattade 



