8 P. O. v. Törne. [N:o 12 



stånd, hvilket tog en alltmera abnorm riktning, hyste han 

 redan tidigt allvarliga farhågor. Dessutom ingaf honom hela 

 Guisernas parti icke ett tillräckligt förtroende. Det är af 

 vikt att minnas, att han allt sedan krigen med Henrik II 

 hyste en till hat gränsande ovilja mot sin segerrike motstån-. 

 dåre Frans af Guise, „den store Balafré"^). Hela dennes 

 anhang måste för honom framstå såsom någonting onaturligt 

 — undersåtar de där ville tillvälla sig härskareställning — 

 och det dröjde längre än man i allmänhet är böjd att tro, 

 innan denna ovilja öf vervanns. Guiserna voro de som kommo 

 honom till mötes, erkännande honom som katolicismens för- 

 kämpe och begärande hans hjälp ^j, och endast som af sina 

 underordnade värktyg inom Frankrike var han slutligen be- 

 nägen att betjäna sig af dem. 



Icke häller då Maria Stuart som regerande drottning i 

 sitt arfrike gjorde sig till företrädare för sträfvandet att åter- 

 vinna de brittiska konungarikena till katolicismen, lyckades 

 hon tillvinna sig Filip II:s intresse i högre grad. Ett under- 

 stödande af henne var för honom ett stärkande af det fran- 

 ska inflytandet i norden, och tydligt var dessutom att Marias 

 främsta mål var att bli f va erkänd som arfs berättigad till Eng- 

 lands tron. Filip hoppades i det längsta på möjligheten af 

 Elisabeths återförande i den katolska kyrkans sköte. I detta 

 hopp hade han också fäst det största afseende vid hennes 

 förhandlingar om äktenskap med den österrikiske ärkeher- 

 tigen Karl och hade han lämnat utan afseende sin ambassa- 

 dörs i London, de Quadras, föreställningar om behof af in- 

 blandning i de engelska angelägenheterna samt de engelska 

 katolikernas förväntningar på snar hjälp emot kätteriet. 

 Först då förhandlingarna med ärkehärtigen ohjälpligt strandat 

 och Maria Stuart genom förbindelser med påfven och genom 

 äktenskapet med Darnley, som det tycktes mera tydligt bör- 

 jat visa sina katolska afsikter, gick han in på ett närmande 

 till henne. (Anmärkas bör härtill, att Guiserna i Frankrike 

 för tillfället befunno sig försatta utom inflytande främst ge- 



') Forneron, I, s. 123 o. 278. 



-) Mémoires-Journaux du Duc de Guise (1561), Nouvelle coUection de 

 mémoires pour servir ä Thistoire de France, Ser. 1, t. VI, s. 464. 



