L\ Försöken till en katolsk eröfring af England under drottning Elisabeth. 13 



mord, men på samma gång låta den af henne tillsatta dom- 

 stolen frikänna den anklagade. På detta vis hoppades hon 

 kunna betaga lorderna lusten att konspirera till den flyktiga 

 tronkräfverskans förmån samt göra det möjligt för sig 

 själf att förklara sig för hennes försvarare. ^) Det visade sig 

 emellertid att denna dubbelhet i uppträdandet var af henne 

 ett ödesdigert misstag. Skottarne önskade icke längre sin 

 fördrifna drottning tillbaka, och det hade icke lyckats henne 

 att i de engelska katolikernas ögon göra denna oantaglig 

 som tronarfvinge i England, Hon ansåg det under sådana 

 förhållanden klokast att behålla den farliga hjälpbehöfvande 

 under uppsikt inom sitt eget rike. Därmed trodde hon sig 

 hafva betagit henne möjligheten att genom främmande alli- 

 anser åvägabringa svårare störingar af lugnet på de brittiska 

 öarna. Också härutinnan misstog hon sig åtminstone delvis, 

 ty sådana voro förhållandena, att Maria Stuart under de föl- 

 jande aderton åren blef tor henne en ständig källa till oro 

 och en ständig anledning till farliga konspirationer bland 

 dem af hennes undersåtar som uti Maria sågo den enda rätt- 

 mätiga innehafvarinnan af Englands krona. 



Endast småningom utvecklade sig händelserna. Kort 

 efter sin ankomst till England hade Maria Stuart visserligen 

 vändt sig med en bön om hjälp till konungarna af Spanien 

 och Frankrike. Men det gällde här endast att blifva befriad 

 ilrån det f ängsliga förvar, hvari hon kvarhölls af Elisabeth, 

 äfvensom satt i tillfälle att äter göra sig till härskarinna i 

 Skottland. Om en väpnad aktion emot Elisabeth var det 

 icke ännu fråga. ''^) Hennes begäran förklingade ohörd, Spa- 

 niens konung var för öfrigt som bäst upptagen med att kväsa 

 de upproriska Nederländerna och att rusta sig emot mori- 

 skerna inom eget land, och Frankrike stod midt uppe i det 

 andra hugenottkriget. Filip var därtill, som redan nämnts, 

 i grunden obenägen att taga sig an hennes sak, och han 

 sva,rade henne därför endast i allmänna ordalag.^) Den om- 



') froude, IX, s. 275 ff. Mignet II, s. 25—27. 



*) Mignet II, s. 21 och Appendix I (Maria Stuart till de Silva d. 21 

 jnui och till Filip d. 11 juli 1568). Froude, IX, s. 264. Jfr Kretzschmar, s. 

 6 — 7, som dock antager att den äskade hjälpen gällde katolicismen i England. 



^) Föreg. not. Forneron, II, s. 278, 



