L] Försöken till en katolsk eröfring af England under drottning Elisabeth. 21 



inblandning var att vänta från Frankrike, där som bäst det 

 tredje hngenottkriget utbredde sina värsta härjningar. 



Alba, som förr obenägen och därjämte i sitt innersta 

 afvogt stämd emot hvarje slag af rebeller, lät icke förmå sig 

 till att göra något för den engelska resningens understödande. 

 Han hade visserligen plägat förbindelser med katolska emi- 

 granter i Nederländerna och öfverstyrt till Don Guerau en 

 summa af 6,000 dukater för de upproriskas räkning dem hans 

 herre utanordnat, men nu företog han sig att uppbjuda sina 

 krafter för att få denne att af stå från alla vidare åtgärder. ^ ) 

 Det enda han för egen del vidtagit, hade varit att afsända 

 till England en af sina underbefälhafvare, italienaren Ciapino 

 Vitelli, markis af Cetona, för att göra sig underrättad om 

 landets militära förhållanden, katolikernas hjälpkällor, m, m. ^} 

 Under masken af en underhandlare i sekvestrationsangelägen- 

 heten vistades denne i England under hösten 1569, såg upp- 

 rorets misslyckande och fick erfara Elisabeths oöfvervinneliga 

 obenägenhet för att återlämna hvad hon en gång tagit, ^j 

 Albas öfvertalningar hade under tiden blifvit öfverflödiga, 

 upproret hade misslyckats och Filip bemödade sig åter om 

 att återställa det forna förhållandet till England. Detta var 

 dock icke så lätt, ty Elisabeths misstro hade nu vaknat. Don 

 Gueraus förbindelser hade icke förblifvit henne helt och hålle^ 

 obekanta. Filip gick emellertid ända därhän att beskydda 

 henne mot sin egen viktigaste bundsförvant, påfven i Rom 



Förhållandet emellan den heliga stolen och en i kyrkliga 

 ting af egen vilja allsmäktig suverän som drottning Elisabeth 

 var af naturliga skäl icke det bästa. Pius IV hade dock 

 under åren 1560 och 1561 gjort tvänne särskilda försök att 

 med godo återvinna henne till den katolska kyrkan, men 

 med bestämdhet hade hon afvisat dem. Det dröjde ej länge 

 innan han därefter begynte bemöta henne som fiende, in- 

 seende bättre än de flesta hvilken fara hon måste blifva för 

 katolicismen i det nordvästra Europa. I april 1564 aflät 

 påfvestolen ett manifest af innehåll att syndernas förlåtelse 



ij Kretzschraar, s. 20—21. 

 2) Froude, IX, s. 504—505. 

 ^) Dens., a. o., s. 540—543. 



