26 P. O. v. Törne. [N:o 12 



beth farliga spel tagit sin början, som i historien blifvit 

 kändt under namn af Ridolfis eller Norfolks sammansvärjning. 



Den Norfolska sammansvärjningens syften och hela ut- 

 veckling ha sedan länge varit kända och ha förutom af 

 Mignet (^,Marie Stuart", t. II, s. 150 — 183, dokumenten i Ap- 

 pendix K,' och Froude (X, s. 150 ff.) i en senare tid utförligt 

 blifvit behandlade af Kretzschmar (Op. cit., s. 31 — 44). öfver- 

 flödigt är därför att här egna denna sak en närmare gransk- 

 ning. Endast några omständigheter samt några synpunkter 

 som oafvisligen framställa sig må i detta sammanhang be- 

 röras 



Först och främst förtjänar påpekas, att de samman - 

 svurna byggde allting på spansk hjälp, i det en här om 6,000 

 man skulle landsättas (i Harwich), hvarefter de upproriska i 

 törening med denna skulle tåga mot London. Det hela kom 

 därigenom att hvila på en ganska oviss grund. Redan detta 

 stämde icke Alba till förslagets förmån. De förberedelser 

 man blefve tvungen att vidtaga blefve kostsamma och skulle 

 dessutom vålla, att hemligheten icke skulle kunna bevaras. 

 Det enda tänkbara var enligt hans åsikt, att drottning Elisabeth 

 genom döden eller på annat sätt röjdes ur vägen. Filip kunde 

 då uppträda som Marias beskyddare utan att utmana någon, 

 och giftermålet mellan henne och Anjou vore för all tid ute- 

 slutet. Detta skref han till sin herre. ^) 



Den omständigheten, att Pius V med ifver anslöt sig 

 till Norfolks och Maria Stuarts planer, behöfver icke väcka 

 förvåning. ^) Men så mycket märkligare är, att Filij) II af 



1) Den 7 maj 1571. Mignet II, Appendix K. (Froude X, s. 203—208 i 

 utdrag och öfversättning). Alba ville ogärna störa förhällandet till Elisabeth, 

 ty underhandlingarna om ömsesidigt återställande af de beslagtagna fartjgen 

 bedrefvos änyo och närmade sig åtminstone skenbart en hastig och tillfreds- 

 ställande afslutning. Alba till Filip d. 1 dec. 1570 och 20 juni 1571 (Gachard, 

 II, n. 999 o. 1035). Likväl underskattade han ingalunda gagnet af att Eng- 

 land erhölle en pålitlig katolsk regering. Om Elisabeth afgick med döden 

 kunde emellertid en spansk inblandning icke uppväcka grannarnas misshag, 

 förmenade han, och därvid besparades honom själf obehaget att kämpa vid 

 sidan af upprorsmakare. Efter Elisabeths fränfälle var Maria Stuart omedel- 

 bart Englands lagliga monark och ingen kunde tveka att erkänna henne. 



^) Det förtjänar anmärkas, att Pius önskade se hela företaget utfördt i 

 den heliga stolens namn. — Landstigningen var planlagd till slutet af som- 



