48 P. O. v. Törne. [N:o 12 



En stor vinning, gjord i förbifarten, nnder den förut- 

 sättning att lugnet återstälts i Nederländerna, detta synes 

 alltså ha varit Filips tanke i fråga om företaget mot Eng- 

 land.^) Och i själfva värket finna vi att han, så snart freds- 

 stiftandet genom staternas motstånd omöjliggöres, befaller 

 Don Juan att afstå från allt hopp om att tillsvidare få egna 

 sig åt denna plans f örvärkligande. 2) Upprorets allt häftigare 

 uppblossande och Don Juans slutliga död (1578) bringa hela 

 planen ändtligen ur världen. 



Med Don Juans död grusades de engelska katolikernas 

 mångåriga förhoppningar. Förvärkligandet af en stor idé 

 gick med honom ohjälpligt i grafven. Tusendens förvänt- 

 ningar, att genom honom kunna upprätta ett fritt katolskt 

 England under en legitim konungamakt och i förbund med 

 katolicismens mäktigaste stat i Europa voro härmed gjorda 

 om intet. Skulden härtill gåfvo de engelska katolikerna 

 Filip. Och detta icke med orätt. Särskilda gånger hade han 

 försummat det tillfälle som erbjudits honom att bispringa 

 dem och att återupprätta katolicismens öfvervikt i England. 

 Under det första upprorets dagar, under den Norfolska sam- 

 mansvärjningens tider, gentemot Sanders' och emigranternas 

 uppmaningar och vid tidpunkten för Don Juans beskickning 

 till Nederländerna hade han förhållit sig tveksam eller af- 

 vaktande ända tills allting slutligen varit för sent, därmed 

 försummande möjligheter som utan gensägelse varit mycket 

 stora att göra England till ett af Spanien beroende land 

 och göra den katolska kyrkan åter härskande därstädes. 

 För hvarje gång hans misslyckade anslag kommo i dagen 

 blef hans ställning till Elisabeth svårare, i det hon häri- 

 genom blott utmanades till att ytterligare pådrifva sina ma- 

 skerade fientligheter mot honom, och för hvarje år som gick 



') Härmed har jag i någon män modifierat den åsikt jag tidigare i 

 förbigående uttalat (Ptolémée Gallio s. 157) att Filip vid ifrågavarande till- 

 fälle för hvarje fall varit beredd att rikta ett afgörande slag emot Elisabeth. 

 Den gängse uppfattningen har hittills varit att han ännu sä länge ej hyst 

 någon allvarlig tanke åt det hållet. Därhän uttala sig nästan samstämmigt 

 Ranke (Werke XXXV— XXXVI, s. 143), Forneron (II, s. 12), Philippson (West- 

 europa, s. 244—245) och Kretzschmar (a, o., s. 47—48). 



*) Gachard V, n. 1855. 



